205 



(sistnäuidii form af ieii. '^hhi-hkru-) 'biifvcr', cgeiitl. 'l)iiint 

 vattendjur' ^). UrspruDgiigen torde adj. i fråga höra till en 

 2-stafvig ieu. bas hher-u- ^), hvilken såsom sådan är upitvisad 

 i gr. (paQ-v-VftXafi^Qvvsi-) samt utan det suflixala ii 

 (under formen hher) i lit. hems, lett, hers 'brun', fht. hero, 

 mht. her, nht. här, ndl. heer, ags. he)'a, cngl. hear, isl. hjorn 

 (med öfvergång till »(-stanistiexion ^)) 'björn', hera 'björninna', 

 fsv. Biari, mannsnamu, möjligtvis äfven i sv. dial. (Hz) här 

 'klar, vacker (om röd färg)'. 



II. En saiiij^erinaiisk iMldiiin^. 



urg. -''hiiita- (<C '''hfiHta- <Cj''hiij(1-}ul- <C ieu. *ki>nt-)iu-): 

 fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.2) huitr, fsv. (Schl.) hwHer, ä. da. (Kalk.) 

 hvld 'livit'. Utomnordiskt motsvara got. keits, ags. fs. hwlt, 

 fht. mht. hfnz, ivlz, nht. ireiss. Till grund ligger en ieu. 

 rot l'ii{eit- k^mt-, ingående i find. Qvit- cvHate 'weiss, liclit, 

 liell sein', gvitrd-, gvetå-, av. gpaéta- 'weiss', fksl. svitati 'glän- 

 zen', 8vetH m. 'Licht', lit. szvaityti szvaifmti 'liell machen' etc. 

 Germ. '^mta- motsvaras utomgermanskt närmast af tiud. 

 gvitna- 'veiss' (jfr flIVis. fs. huitt), som uppvisar samma stam- 

 af ledning, men olika rotafljud och aksentuation. Se ang. 

 denna etymologi Kluge, Beitr. IX, 183, Nom. Stammb. § 228, 



') S. Kuhu, K. Z. I, 20U; Curtius, Grundzlige der griech. Etyinu- 

 logie» 273; Grimiii, Wbc-li II, 324: Bugge, Tidskrift f. Fil. VIIl!^ 67; 

 Schade, Wbch* 87 a.; Kluge, Wbch* 52 b.; Brngraann, Grundr. II, 134; 

 Tamm, Et. Ordb. 62 b.: Noreen, Urg. Lautl. pp. 85, 228. 



•-) S. Persson, Wurzelerw. p. 123, not 2. 238. 



•') S. Noreen, P. Grundr. I, 495. 



