192 



(gen. hluices), nlit. hlau, ndl. hlaauir, ugs. hhhv (utbikladt 

 hléwen). livad ordets etymologi vidkommer, har man när- 

 mast sammanstält detsamma med lat. fluvtis 'guldgnl, blond', 

 livilket är en afljudsform (ieii. '''ffä-iio-s ^)) till ''^blCc-m-, 

 l)(!n i dessa adjektivbildningar ingående ieu. roten hhle- 

 hhlä- torde liafva ursprungligen tillhrtrt en 2-stafvig bas 

 hhele- med grundbetydelsen 'stråla, glänsa, lysa' ^). Som 

 etymologiskt besläktade med ifrågavarande ord synes man 

 nämligen få betrakta bildningar sådana som gr. (fak-^Qog 

 'glänzend', (fal-ioc 'weiss', lat. fulvus 'rödgul, mörkgul', lit. 

 haltas 'weiss', fksl. héUi d. s., isl. hal, ags. hud 'Flamme, Glut, 

 Scheiterhaufen', hvilka förutsätta en ieu. rotform hhel- med 

 likartad betydelse som det ofvan nämda hhle- hhlä-. Utvid- 

 gade medels rotdeterminativet <j föreligga dessa primärrötter 

 under formerna hhel-(/- resp. hhle-g- vidare i find. hhårga 

 «;Glanz\ hhnljate 'glänzt, stralilt', av. harä^a-'^stv[ih\enå, Glanz', 

 gr. (flt^yo), ifd6'§, lat. fulgeo, fiagrure, flit. Uechen 'blitzen, 

 glänzen, liervorleuchten, sichtbar werden' etc. Aflägsnare 

 förvantskap äger rum med rotvarianten hhli- 'glänzen' i flit. 

 blio, isl. Uij (urg. '■•dll-aa-) 'Blei (d. li. I)laues Metall)', lit. 

 Uai-v-aas hlai-v-f/iis 'sicli aufklären (vom Himmel)'. Se ang. 

 denna etymologi Persson, VVurzelerw. pp. 20, 109, 173; Noreen, 

 Urg. Lautl. pp. 57, 214; Kluge, Wbch ^ 44 a.; Tamin, Et. 

 Ordb. 45 b. 



1 ) Annorlunda, men antayl. oriktigt (ftaVKS <C ieu. 'bhl-iio- mod 

 långt sonautiskt /), Brugmaiin. (irundr. II, 128 och Persson, Wur- 

 zelerw. p. 20. 



2) I begreppsutvecklingen frän 'lysande, glänsande, bjärt' tiirbla 

 il ena sidan i (i den gerni. formen), 'gul' ä den andra (i lat.) ligger 

 icke något ovanligt. tSaniliiirigliet med rötter, betydande 'glänsa, lysa , 

 ilr nämligen kännetecknande för ineoeuropeiska färgbeteekningar iifver 

 hufvud taget (^s. O. Weise, Bczz. Beitr. II, 27.3 ff.). 



