383 



växelformer hvilka vinna sin förklaring, om de ställas i för- 

 bindelse med sina släktingar i öfriga germanska språk. Re- 

 dan Kock, Arkiv IX. 165 f., har i stöd af adjektivets i fråga 

 iitomnordiska motsvariglieter antagit en till grund liggande 

 urgerm. stam *ha/rs-, hvari rs dels kvarstått (jfr mengl. 

 hprse, nengl. Iioarse 'hes', mndl. heersch, nht. dial, heser d. s.), 

 dels under vissa (okända) förhållanden öfvergått till ss, hvil- 

 ket på vanligt sätt efter diftong blifvit s: jfr fht. heis heisi, 

 mht. heis heise, nht. heise^- (med vidfogning af det vanliga 

 adj.-suff. -r- i bitter, lauter mager etc), ags. Juls, mengl. 

 hose. k nordisk språkbotten gaf urg. Iiairs- Ijudlagsenligt 

 härs-, men genom inflytande från växelformen *hais- (: msv. 

 nsv. hes, ä. da. heess, jfr växlingen meng. horse: hose, mndl. 

 heersch: heesch) aflägsnades r i härs och man erhöll stam- 

 formen hus. — 



Med en modifiering återfinnes samma förklaring hos 

 Zupitza, Guttur. 52. I urg. *hairsa- (en af Z. uppförd 

 stamform, som livad det supponerade a-suffixet vidkommer 

 ej kan vara riktig) försvann r-ljudet, antar Z., i de sär- 

 skilda dialekterna på olika tider. I fht. måste r i vissa 

 dialekter redan tidigt ha försvunnit, förrän nämligen urg. ai 

 framför r öfvergått till e, likasom r-ljudet äfven i vissa nor- 

 diska dialekter, de hvilka bevara stamformen hais-, måste 

 bortfallit före utvecklingen af urg. ai ^ ä frf. r. Nht. 

 heischer är en kontaminationsform mellan heiser och dial. 

 heser, hvari r bortfallit först efter att ha afficierat det föl- 

 jande 5-ljudets artikulation (jfr nht. arsch, har sch: mht. ars 

 resp. härs etc). I nordiska växelformen hä(r)s- däremot 

 försvann r först efter denna ljudutveckling, som för öfrigt 

 tillhör en senare, likvisst samnordisk språkperiod, att döma 

 af att t. ex fi. lånordet sairas (= isl. sdrr) ännu bevarar 

 den ursprungliga diftongen. I vissa nyno. dialekter har r 



