384 



kvarstått ända in i nyare tid, något som synes undgått 

 såväl Kock som Zupitza; man jämföre nämligen det af 

 mig ofvan anförda nno. hce^-Jse (med alveolart s, jfr nht. 

 dial. htser), hvilket icke kan afsöndras från ifrågavarande 

 ordgrupp. Genom påvisandet af en nordisk form med spår 

 af det urspr. r-ljudet, synes mig den supponerade utvecklin- 

 gen af nord. hus- från urg. *hairs- höjd öfver alt tvifvel. 



Ordgruppen saknar säkra anknytningar i utomgerm. 

 språk. Kocks sammanställning (o. a. st.) med lat. hlrtus 

 lursutus 'luden, raggig, borstig' är dock i och för sig möjlig 

 (jfr särskildt nno. haas 'ru, uglat, skrubbet', äfven om hår, 

 samt lat. comce hirsutw, Ovidius). Ett annat tolkningsförslag 

 har framstälts af G. Meyer, Et. VVbch d. alb. Spr. 308 i). 



Hvad adjektivets i fråga afledningssuffix vidkommer, 

 synes mig n-stamsformation sannolik. Härför tala å nordisk 

 språkbotten växelformerna isl. häss, ä. da. hås, nsv. hås: nda. 

 h(us (jfr jutl. hws jämte hos), nsv. dial. häs, å västgermansk 

 mark fht. hets: heisi, mht. heis: heise '-). Mengl. hose horse 

 (: ags. hds) däremot innehåller väl ett vanligt mengl. sekun- 

 därt ändelse -e ■^). 



Osäkrare är, huruvida äfven följande tvänne adjektiv 

 skola hänföras till denna tlexionsklass: 



urg. *äuru-, *duriö-: Fsv. adv, durligha (Didrikssaga 

 245) = dyrligha 'dyrt, dyrbart, härligt, förträftligt' återgår 

 sannolikt på ett fsv. adj. "dur, motsvarande mit. dur(e) Svert- 

 voll, herrlich, vornehm', ndl. diiur. I afijudsförhållande här- 



^) Äldre tolkningar meddela Schade, Wbch^ 382 b, Grimm^ 

 Deutsches Wbch 897 a. Falk, Arkiv VI. 114 not, Klnge, Wbch^ 

 heis, Noreen, Urg. Lautl. 144. 



2) I och för sig betraktade kunna de högtyska ? formerna 

 äfven återgå på en urspr. tt-stam med sekundärt antagen (irt-flexion. 



3) Jfr Kluge, P. Grundr. I. 894. 



