320 



f. 'Dsekke som ligger över noget og skjuler det saa at det 

 ikke sees' (Fr,^), hvilket är en substantivering af samma to- 

 particip, men med öfvergång till n-stamsflexion (urg. *hul- 

 dön). Samma participialbildning uppträder ännu under en 

 tredje substantiverad form: fno.-isl. huW f. (*hidöu) — troll- 

 Jcona, eg. '(sicb) einhiillende', se Norén, Urg. Lautl. p. 171. 

 Ett härmed närsläktadt ptc. på -ijja- är bevaradt i isl. hididr 

 'skjult, uigjennemskuelig' (till hylia), jfr nno. huld d. s. 



urg. *kul-då-: fno.-isl. (Fr.^) hulde m. 'köld', fsv. (Sdw.) 

 Jculde m. d. s., jfr fsv. hyld f. nsv. köld. Till ieu. roten 

 gel- i lat. gelu 'Frost', geläre 'gefrieren', gelidus 'kalt' och 

 med annat rotafljud i fno.-isl. kala ags. calan 'frieren . Jfr 

 beträff. denna substantivering Hellquist, Arkiv VII. 11. 



urg. *srim'J)a-: fno. isl. (Eg. Vgf. Fr.^) ^r?mw 'grund, 

 mods. diupr, fsv. (Sdw.) grunder (komp. grumiare) d. s., 

 ä. da. (Kalk.) grund 'grund, flat" (jfr grundflot 'tladbundet'), 

 i öfverförd bem. 'grundig, grundtro'. Adj. föreligger äfven 

 såsom substantiveradt : fno.-isl. grunn n. 'Sted under Soen 

 eller Vandet i sammes Bund hvor der er grundt, eller hvor 

 Afstanden fra denne til Vandets Överilade er ringe', nsv. 

 nda. grund d. s. Jag fattar adj. i fråga som afljudsform till 

 isl. grannr (<C ^.^ran-pa-) 'tynd, srasekker". Denna bemär- 

 kelse 'tunn, smaT är den ursprungligare och framträder i 

 själfva värket äfven hos adjektivformen *grun-])a-, nämligen 

 i några sammansättningar: isl. grumi-leitr (— grann-leitr) 

 'tynd, indfalden i Ansigtet', grunn-lendi n. 'grundt Jordsmon, 

 Sted, hvor der er lidet, ikke dybt af Jord (tunnt jordlager)', 

 no. dial. grunn-hein 'et smalt, tyndt Ben i Fiskens Hoved'. 

 Betydelsenyansen 'grund, icke djup' har ursprungligen af- 

 seende på afståndet från hafvets vattenyta till dess botten, 

 d. ä. betecknar vattenmassans 'tunnhet'. Utgående från nämda 

 grundbegrepp, ser jag i vårt ord en afledning från ieu. roten 



