316 



urg. *kun-pa-: fno.-isl. -kunnr 'härstammande från, be- 

 släktad med' i alf-hunnr 'af Alfers Slaegf, as-kunnr 'af 

 Aseslaegt, jfr goö-Jcunnigr 'af Gudernes Slsegt' (Fr.^); fsv. 

 (Schl.) huncler (superi, hunnaster) 'besläktad', fda. (Lund) 

 kundcer, pl. Jcunnce 'släktingar'. En vernersk växelform 



urg. *kun-dd- är uppvisad i fno.-isl. -kundr (= -kunnr) 

 i troll-kundr 'härstammande från troll' (Yngl. tal), se Gislason, 

 Aarb. f. n. Oldk. 1881, p. 208; itmitZr m. 'filius' (Eg.). Paral- 

 leller: got. -kunds i airjja-kunds 'von irdischer Abkunft', göda- 

 kunds 'von guter Abkunft', guma-kunds 'männlich', himina- 

 kunds 'von himmlischer Abkunft', inna-kunds 'zum Geschlecht 

 gehörig', qina-kunds 'von weiblicher Geschlecht', ags. -cund 

 i god-cund 'göttlicher Art'. Till ieu. roten gen- gn- 'erzeu- 

 gen'. Find. jä-tå- 'geboren' är icke identiskt med germ. 

 *kunda-, utan = ieu. ^gsnd-to- (enl. Brugmann = ieu. gn- 

 med långt sonantiskt n). 



urg. -^nnin-pa-: fno.isl. (Eg. Vgf. Fr. 2) munnr (mut)r) 

 m. 1) 'Mund', 2) 'skarp, skjaerende eller bidende Egg paa 

 et Vaaben', 3) 'Aabning' (jfr fno.-isl. munni m. 'Gab, Aab- 

 ning, Munding'); fsv. (Schl. Sdw.) mMnc^er m. 'mun, udd, egg, 

 mynning, öppning'; ä. da. (Kalk.) mund m. 1) i nuv. bet., 

 2) 'åbning', 3) 'munding'. Germ. paralleller: got. munps m. 

 'Mund, Maul', fht. mund m. 'Mund, Maul, Miindung', fs. 

 mud m., ags. mud m. d. s. Ordet ställes vanligen ~ och 

 med rätta — till ieu. roton men- 'skjuta upp, fram' i lat. 

 mentum 'haka', e-min-ere pro-min-ere, möns 'bärg', isl. ménir 

 'takås' o. s. v. Jfr beträffande denna etymologi senast Liden, 

 Uppsalastudier p. 79 f., där äfven tidigare literatur citeras. 

 Liden tillbakavisar ett af Kluge alternatift framkastadt tolk- 

 ningsförslag, enligt hvilket germ. *munj>a- 'mun' skulle sam- 

 manhänga med isl. mu-li, fht. mii-la 'Maul', lett. mu-te, find, 

 m/'i-kham 'mun' o. s. v. Han påvisar nämligen ett med 



