331 



grund för fno.-isl. elle f., flit. ald^, altl, elti f., fs. eldl f. 

 *^ålder'. Till ieii. roten al- i lat. alo fir. alim 'ernähre', got. 

 ålan 'aufwachsen', isl. ala 'afla, föda, uppföda, nära' (se 

 Schade, Wbch^ 12 a, Kluge, Wbch^ 'alt'). 



ieu. *sank-to-, urg. *säh-ta-: fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.^) sättr 

 *forligt, kommen overens med en anden om noget', fsv. (Sclil.) 

 Säter sätter 'såt, vänligt sinnad, ense', fda. (Lund) sätter 

 d. s. Lat. sanctus är en identisk bildning. Till lat. sancio 

 'helgar'. Se Liden hos Noreen, Urg. Lautl. p. 25 (jfr Aisl. 

 Gramm.2 §§ 73,2, 152,4). 



b) Samgermansha bildningar. 



urg. *dal-J)a-: fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.^) hallr 'farlig, 

 skadlig, som indgyder Frygt'. Germanska paralleller: got. 

 bal/)- 'kiihn' i baljiaha adv. och baljjei f., got. beald 'self- 

 confident, böld', fht. flt. bald, mht. balt (baldes) 'kiihn, 

 eifrig, schnell'. En grammatisk växelform *t>al-öa- förut- 

 sattes af isl. *hald- i bald-ridi (Lokas. 37, Atlakv. 21) 

 *Rytter der er en Skraek for sina Fiender', i fall man icke, 

 som Fr.2 alternatift förmodar, har att läsa ballridi. Isl. 

 baldiym 'övermodig, trodsig' (Fr.^) är möjligen en zVm-afled- 

 ning af ofvan förutsatta adj. *balda-, hvilket dessutom lämnat 

 spår efter sig i fsv. balder (bald-) 'djärf, rask, duktig, mäk- 

 tig, utmärkt', i fall detta icke i likhet med nsv. båld ^) vore 

 lågtyskt lån. Hit höra äfven fno.-isl. Baldr, ags. bealdor 

 'furste'. Den i adj. i fråga ingående enkla roten återfinnes 

 i find. bala 'Gewalt, Starke, Kraft', fksl. bolij 'major' etc. (se 

 Walde, K. Z. 34, 504). Möjligen äger samband rum äfven 



^) Se Tamm, Fonetiska kännetecken på lånord i nysv. riksspr. 

 p. 79 f., Et. Sv. O. 'båld'. 



