328 



c) Samgermanska bildningar. 



urg. *skin-J)a-: urn. skifnjpa- (Skärkind, Sverige), fno.- 

 isl. (Eg. Vgf. Fr,2) skinii n. 'Hud, Skind'; fsv. skin n., fda. 

 skin(n) nda. skind d. s. Ett förloradt fht. scind n. med 

 samma betydelse förutsattes som grundord för fht. denomi- 

 nativa vb. scintan mht. nht. schinden 'entiiäuten, schalen, 

 hart misshandeln' (se Kluge, Wbch*^ 'schinden"*). Vårt ord 

 är ursprungligen ett substantiveradt to- ptc. (ieu. *skén-to-) 

 till ieu. roten (s)k2en- 'schneiden, spalten, scharren, gråben 

 etc', ingående i gr, kret. xata-axtvij 'tödtet', gen. axa-rög 

 (= *ax)j-rog) till nom. cxco^ 'Koth', lett. 5cM'7n?5 'Heuraufe', 

 find. khånati 'gräbt', av. ap. kan- 'gråben' etc. ; se betr. denna 

 etymologi Persson, Wz. pp. 39. 76. 105, Noreen, Urg. Lautl. 

 p. 196. 210. Till betydelseutvecklingen jämföre man gr. 

 åsQfAu 'afd)"agen hud': åégco 'flår'^ got. ga-taira 'sönderrifver', 

 lat. scortum 'hud, skinn': isl. skera, gr. xsIqm, gr. Qf-v6g 

 *hud, fäir (= *J^Qf- vog): nri- 'rifva, flå'. — 



urg. *stin-J)a-: fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.''') stinnr 1) *stiv, 

 haard, stserk til at staa imod uden at beies eller brydes', 2) 

 'stserk, kraftig, hvormed der virkes, udrettes noget', 3) 'ud- 

 mserket i sit Slag'; msv. (Rqv. VI) stinner = nsv. stinn, fda, 

 (Molb.) stind. En germansk parallell är belagd i ags. stiö 

 'fest, hart, gediegen'. W. Foy Idg. Forsch. VI. 318 jämför 

 fir. tendf kymr. ty7i 'fest, steif. I etymologiskt hänseende 

 har germ. "" stin-])a- af Persson, Wz. p. 77, förts till en 

 ieu. rot sten- (variant till roten ster- 'starr, fest sein'), som 

 enligt s. förf. förelåge i gr. att. arevög, jon. atnvog, »ol. 

 atkvvoq (*otsv-J^og) 'gedrängt', eg. 'voll gestopft öder dgl.' 

 samt vore utvidgad med ett ^-determinativ i lit. stén-g-tis 

 'sich wiedersetzen, sich anstrengen', l-stan-ga 'Kraft', stin-qti 



