387 



omljudd och oomljudd form (fsv. nsv. ncqjper, nda. Jiap: fno.- 

 isl. hneppr, fsv. ncepper nsv. 7iäp) har redan Noreen, Aisl. 

 Gr.2 § 353, anm. 1, förklarat bero på äldre M-stamsflexioii. 



Ordets etynion är att söka i den rot. som ingår i ord- 

 gruppen lit. Tcnéhti 'leise kneifen', knebénti 'klauben', kndbHi 

 'schalen', lett. TcnUht 'picken, zupfen o. s. v. (jfr isl. hneppa 

 'klämma'); se J. Schmidt, Voc. II. 498, Persson, Wz. 178, 

 Zupitza, Guttur. 120 i). 



urg. *au-Jni-, *ai<-J>iö-: fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.^) cmdr 

 'blottet for det som man skulle vente at finde, tom, forladt\ 

 jfr auda f. := audn f. 'at uoget laegges eller ligger ode' 

 auön n. (o. fem.) 'Jord som ligger ode, er ubeboet', eyöa 

 (del) 'gj0re tom, tomme m. m.', aleyda f. 1) 'fuldkommen 

 Tomhed^ 2) 'fuldkommen 0delaeggelse', eydi d. 'et Steds 

 Tilstand, som er ubeboet'; fsv. (Schl.) ojji, nsv. öde (indekl. 

 H-stamsforra) 1) 'obebodd, obrukad, tom', 2) (dialektiskt: Rz) 

 'uttröttad, matt'; jfr sms. udemark, odmark (ö/xu mark)'öåe- 

 inark', samt fsv. öjn n. 'öde, förödt tillstånd" (= isl. ei/öi), 

 0pa odha vb. 'föröda, förstöra', nsv. öda: nda. ede 'oupfyld 

 af materien, folktom, obebygd', jfr ode n. 'ödemark, öken' 

 (= isl. eydi, fsv. öjjij, ode vb. 'ödelägga, öda'. Utomnordiska 

 paralleller efter /a-deklinationeu äro bevarade i fht. ödi mht. 

 oide nlit. öde 'unbebaut, unbewohot, leer, thöricht, arm, ge- 

 brechlich', ags. iede 'desolate, waste' (blott i poesi, Sweet: 

 Stud. diet.), former hvilka representera m-stammen till ett 

 ursprungligt it-stamsadj., från hvars «-kasus det oomljudda 

 fno.-isl. audr utgått. Afven gotiskan bevarar samma adj. 

 med endast /a-stamsformer (dat. sg. aupjamma, ack. sg. auj>- 

 jana, dat pl. aujtjaim, gen. sg. aujjjons med svag flexion), 



1) Jfr K, F. Johannsson, Beitr. XIV. 356 ff., Som vill här- 

 leda ordet i fråga från en ieu. not sqnä-p- el. sqnä-h(h)-^ samt 

 Wadstein, o. a. st. 



