388 



livilka man vanligen — ehuru utan tillräckliga grunder — 

 plägar hänföra till en nom. sg. "^aujis (*auJAz) eller *aupeis. 

 I själfva värket kunna dessa m-former lika väl höra till en 

 nom. *au/)us och äfven den alternatift supponerade iz-uoim- 

 nativen *aujjs kan ha utgått från en w-stam, d. v. s. tolkas 

 analogt med de i det föreg, afhandlade got. adjektiven suts 

 C^sutiz) och "^'--mcrs ('^■merk). Gotiska /a-staramen aupja- 

 tillåter således under ofvan gjorda förutsättning förbindelse 

 med det oomljudda fno.-isl. au^jr. 



Den i högtyskan och gotiskan bevarade /a -stamsformen 

 af vårt adj. reflekteras därtill äfven af finska lånordet autia 

 'öde, tom', hvilket utgått från obl. kasus af den germanska 

 /a-stammen, då man ju annars skulle vänta sig ett finskt 

 ^autis analogt med t. ex. fi. Icaunis 'vacker', motsvarande 

 got. nom. skauns (^skauiiiz) ^). Vidare föreligger detta adj. 

 som lån i lappskan, där det i de flesta dialekter uppträder 

 under formen aivdas el. antas, således med en nominativ- 

 ändelse, som enligt lappska ljudlagar (jfr i det föreg. adj. isl. 

 smår o. s. v. samt där cit. lit.) motsvarar urnordiskt antin- 

 gen -uz eller -iz. Jämsides med denna -a^-form förekommer 

 visserligen i svensk-lappskan formen audes. som regelrätt 

 skulle reflektera en urnord ct-stam '^'aupas ^j. Men denna 

 enstaka es-nominativ kan i betraktande af de förhärskande 

 formerna på -as icke tillmätas beviskraft, då — såsom Thom- 

 sen ofv. a. st. framhåller — äfven andra urnord. lånord i 

 lappskan, trots att de i grundspråket flekterat som ia- eller /- 



^) Se Thomsen, Einfluss p. 96. 



^) Enligt Thomseu, Einfluss p. 97 not 8, motsvarar sv. -1. 

 audes 'wol dem nord. a-stamm auöv^. I själfva värket bevisar 

 lappska andes lika litet att isl. ftMc'»* ursprun glige n varit Ct-stam, 

 som t. ex. finska harras, gen. -rtaan (Thomsen, Einfl. pp. 86. 

 123), att isl. hardr ursprungligen flekterat som a-stam (jfr i 

 det föreg. under detta adj.). 



