389 



stammar, förete jämte regelbundna nominativformer på -as, 

 andra enstaka sådana på -es, hvilka emellertid måste anses 

 som oursprungliga i förhållande till de förra. Man jämföre 

 för öfrigt angående denna fråga Wiklund, Entwurf einer urlapp. 

 Lautl. p. 54. 



Den germ. t<-stam, som ofvan konkluderades på grund af 

 parallellismen mellan den nord. (blott skenbara) a-stamsfor- 

 men samt den i gotiskan ocli hugtyskan framträdande ia- 

 stammen, vunne en fullständig bekräftelse i och med ifråga- 

 varande lappska lånord, i fall den alternatift supponerade ur- 

 nord, grundformen ""aujiuz, vore den riktiga. Men äfven med 

 antagande af det senare alternativet, under förutsättning af 

 en till grund liggande urnord. nom. aujnz, kunna ifrågava- 

 rande adjektivformer tolkas som raster af en gammal t*-stam, 

 då ju ett urnord. "'auj>i~, analogt med de tidigare berörda 

 got. suts och *-mers (alternatift äfven got. '^au/is) samt tal- 

 rika västgermanska och yngre nordiska ia-stamsadjektiv, myc- 

 ket väl kan ha framgått ur ett äldre tt-stamsparadigm. Att 

 adjektivet i finskan uppträder som /a-stam, bör ej förvåna, 

 om man betänker, att det adjektiviska w-stamsparadigmet 

 redan i gotiskan till en vida öfvervägande del omfattade in- 

 former. 



I etymologiskt hänseende har Osthoff, Morph. Unters. 

 IV. 368 f. stält vårt adj. i samband med gr. ev-vi-g 'erman- 

 gelnd'. find. li-nä- Voran etwas fehlt, raangelhaft', av. una- 

 'leer\ got. ivans, fht. luan, fno.-isl. ranr 'mangelnd, fehlend' 

 (ieu. ^ni-ono-, se bl. wo-stammarna), en ordgrupp, hvarur man 

 deducerat en ieu. rot en- 'leer sein' ^). 



Etymologiskt obesläktadt, ehuru likalydande, är föl- 

 jande adj. 



^) Jfr Persson, Wnrzelerw. p. 230, 



