391 



tig', fs. ödmödi d. s., ags. éaö-mod (éad-) 'humble, kind', 

 éaS- (éad-) V méde 'humble, gentle'. Redan den ags. växlin- 

 gen mellan omljudd och oomljudd form (adjektiven éaö-, 

 éaöe: iede, ad verben éaöe^ éad: iedey intygar ordet som 

 gammal it-stam, hvilken å nordisk botten återspeglas af det 

 oomljudda isl. aiiö-. 



Något säkert etymon har icke påvisats. Schade Wbch^ 

 664 a uppför fht. ödi 'leicht' och ödi 'leer, öde' som ett ord, 

 något som i betraktande af betydelseskillnaden icke kan vara 

 riktigt. Lika litet kan man tänka på samband med germ. 

 auda- i got. auda-hafts 'begliickt, beseligt', fno.-isl. audr, ags 

 éad, fs. ud, fht. öt 'Besitz, G ut, Reichtum', hvaraf å ena si- 

 dan isl. audenn, ags. éaden, fs. ödaii geschenkt, verliehen', 

 å andra sidan got. audags 'gluckselig', isl. auöigr, audugy, 

 ags. éadig, fs. ödag, fht. ötag 'begiitert, reich'. Förslagsvis 

 ville jag — särskildt med hänsyn till betydelsenyansen 'wil- 

 lingly' hos ags. adv. éaöe iede samt fht. ödmuadi o. s. v. i 

 bet. 'leichten,^ willigeu Sinn habend, demiitig' — hänföra 

 adj. i fråga till den ieu. rot en- (au-) som ingår i find. 

 ävati a) 'fördert, begunstigt, ist hold', b) 'lässt sich wohl 

 gefallen, nimmt gern an', åvas 'Förderung, Hulfe, Lust, Liebe, 

 Verlangen', gr. tr-rjTjq 'wohlwollend', lat. avere 'gern haben, 

 begierig sein' ^j. 



urg. *dla/(-J)u-, *t)laH-J)iö-: fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.-) 

 blauör 1) 'frygtsom, forsagt', af Hunkjon', no. dial. hlaud 



^) Angående växlingen éaÖ- : éad- se Sievers, Ags. Gr.^ § 

 201 anm. 3. 



^) Af ags. adverben éaöe, iede är den oomljudda formen den 

 nrsprnngligare, såsom tillhörande en i fht. och feng. vanlig bildnings- 

 typ; jfr Kluge, P. Grundr. I.^ 484, Hirt, Idg. Forscb. VI. 70 not 

 1, Streitberg, Urg. Gramm. p. 274. 



^) Se ang. denna ordgrnpp Persson, Wurzelerw. pp. 7, 12, 

 61, 71. 



