396 



otillräcklig\ 5) 'snöd, elak' blott i tales. tan snöud: liin onde 

 (Finnl.; se Rietz, Freudenthal: Vöråmål, Vendell : Pedersöre- 

 Pnrmtimål); fda. (Molb.) snöd. Adjektivet eger motsvarighe- 

 ter å västgerra. botten : mht. sii6t?(^Ze'verächtlich, ärmlich, erbärm- 

 lich, gering, schlecht, ubermutig, riicksichtslos^ nht. schnöde. 

 Enligt Kiuge Wbch'' 'schnöde' är don passiva betydelsen öfver- 

 vägande i mht. och härskar ännu till och med hos Luther; först 

 från och med 17. årh. blir den nyare aktiva bet. 'wer andern 

 verächtlich begegnet' mera allmän. Vidare hör hit äfven ndl. 

 snood 'niederträchtich, boshaft'. Å nordisk botten ligger adj. i 

 fråga till grund för afledda vb. fno.-isl. sneyöa^beröiw& (jfr no. 

 dial. sneyda), sv. dial. snaudä (gotl.) 'skada', snöda 'förslösa' 

 (Rz), jfr ags. hesnyödan 'berauben' och no. dial. Ross snydja 

 prat. smidde 'fselde Haar, afstreife', snydjast prat. snuddest 

 'fselde den filtede Vinterham og blive glat, „snaud"'. Etymo- 

 logiskt nära stående former äro äfven fno.-isl. snodenn 'skal- 

 det, blottot for Haar' (enl. Fr.^ ptc. prat. till ett förloradt 

 stv. *sniöda - sneyda) och de härmed formelt identiska mht. 

 hesnoten, nht. (schvvab.-alem.) hesclinotten 'knapp, spärlich'. 

 Kluge o. a. st. återför ordgruppen på en förgerm. rot snant- 

 snid- med grundbet. 'diirftig'. Johansson, Beitr. XIV. 338 

 ff. och Persson, Wurzelerw. p. 135, däremot förbinda när- 

 mast med fno.-isl. snogyr snaggr 'geschoren, kahl, diinnhaa- 

 rig' (hvarom närmare i det följ.) samt å utomgerm. mark 

 med find. ksiifm-ti 'wetzt', kmö-tra- 'Wetzstein', Jcsnu-tå- 

 'gewetzt, geschärft' o. s. v. af en ieu. rot Jcsnu-, som med 

 förenkling af uddljudsgruppen Jcsn- till s7i- n- äfven uppträ- 

 der i lat. nov-ä-cida 'Scheermesser' och i ofvan berörda 

 germ. ordgrupp; jfr numera äfven Zupitza, Bezz. Beitr. 

 XXV. 95. 



Huruvida flexionsväxlingen fno.-isl. snaudr: mht. sjioede 

 (fht. ^snödi) beror på ursprunglig w-stamsböjning är mycket 



