402 



emellertid Noreen, Sv. Ldsm. IV. 2: 48 not 5, formerna fliötr 

 och flyt ursprungligen ha tillhört ett gammalt w-stamspara- 

 digm, urg. '"ffeidu-, '"fiixtiu- (jfr Tamm, Et. ordb. fiy 5.). 



Formen af a-stam] företer i och för sig äfvcn fno.-isl. 

 hiugr 'böiet, krum' (Fr.a). I fornsvenska förekommer emeller- 

 tid personnamnet Munbyyh (Sv. Dipl. III. 91), hvilket Lundgren 

 i Uppsalastudier p. 17 likställer med kompositionsbildningar 

 sådana som munn-liötr, -störr, -vidt\ i det han i samman- 

 sättningens senare led vill se ett fsv. adj. "^hygher, i-omljudd 

 biform till hitUir och i enlighet härmed tolkar Munhygh så- 

 som urspr. betecknande person med böjd (sned?) mun. Äfven 

 i sin oomljudda gestalt uppträder adj. i fråga i namnbildnin- 

 gar: jfr fno. mansnamnet Bywger i Sivenunger Biughsson^ 

 fsv. ortnamnet Byiixsta {'di '*biugher). Bevörda. \ä.x\mg biugn 

 "^bygher vill Lundgren förklara som bevis på gammal tt-stams- 

 flexion, hvilken dock i detta fall synes mig mycket hypotetisk. 



En gammal ?/-stam döljer sig enligt mitt förmenande 

 äfven i följande enstafviga adjektiv: 



urg. *,^,elu-, '■'^ilip-: ä. da. (Kalk.) god 'parrelysten, om 

 Katte', nda. dial. gcel d. s. ; nsv. dial. (Rz) gél, gäl, giäVyr, 

 glad, munter, liflig, okysk, brunstig'. Samma adjektiv synes 

 ingå i fsv. sammansättningarna giol- (gcel-)sJcaper 'kättja, 

 otukt', giol- sfmii d. s., gcel- (gicel-) maper 'lägersman'. Sist- 

 anförda kompositum har å västnordisk språkbotten sin mot- 

 svarighet i fno.-isl. gil-madr 'älskare', hvars förra led bevarar 

 den i-omljudda biformen af adj., som ännu möjligen fortlef- 

 ver i nsv. dial. (Rz) gil 'okysk, brunstig'. Formen giol- bär 

 i och med sin brytningsdiftong vittne om den gamla i^-stam- 

 men ^). Formens förekomst i komposition talar för dess 



^) Jfr Tarnni, Et. Ordb. 'gilja', Bratc Äldre Vestmanna- 

 lagens Ijudl. p. 4, 



