416 



vore i själfva värket belagd, i fall Rökstenens nom. sg. m. 

 JcaruB 'rustad' representerade en form '■'garuB el. cjgruB, 

 en uppfattning som häfdas af Noreen, Arkiv III. 28 (jfr Aisl. 

 Gr.2 § 353 anm. 2), gentemot Bugge, o. a. st., där detta IcaruB 

 förklaras återge uttalet garvr. Som stöd för sin mening 

 framhåller Noreen dels att ett isl. gorfr gerfr å Rökstenen 

 borde tecknas IcarhB, analogt med ncibnum, -rauhaB, dels 

 att ett gariuB nästan vore outtalbart. För Bugges tolkning 

 talar emellertid afgjordt den omständigheten, att den med 

 Rök-inskriften ungefär samtidiga (från c. 900 härrörande) 

 fsv. runinskriften å Kälfvestenen bevarar namnformen StiJair, 

 som motsvarar isl. Styggr och således med all sannolikhet 

 har konsonantiskt u (w), liksom väl äfven runsv. Siktriku 

 (= isl. Sigtrggg) å Vedelspang-inskriften (fr. 10 årh.). No- 

 reen, Aschw. Gr. § 252 anm. 2, betviflar emellertid den kon- 

 sonantiska valören hos u äfven i dessa former. 



I etymologiskt hänseende har ifrågavarande germ. $arm- 

 fattats som i grunden identiskt med det tidigare behandlade 

 synonyma ar/ia-, i det dess uddljudande 3 tolkats som rast 

 af den prefigerade verbalpartikeln got. ga (ht. ge). Denna 

 i och för sig tilltalande sammanställning — angående hvilken 

 man jämföre Fick, Wbch^ 742, Kluge, Wbch 'gar*, Wadstein, 

 Idg. Forsch. V. 26 i) — vunne i sannolikhet, om mitt ofvan 

 gjorda antagande af en formväxling *ar>ia- : *ariiu-, vore 

 riktigt, i enlighet hvarmed sagda adj. till sin stamformation 

 fullt skulle öfverensstämma med adj. ryCirua- : sar/ni-. 



Adjektivstammen sari/a-, ^cit'»^- liggei' till grund för 

 svaga vb. fno.-isl. goriia, geriia (göra, gera), fsv. g0ra, gwra 

 'göra' (urspr. '"j^arivjan, hvaraf sv.-la. lånordet ^-aryerparare'), 



^) Jfr annorlunda, men föga riktigt hos Schade, Wbch^ 

 265 b. 



