420 



äldre formen — först genom sekundär anslutning ha erhållit 

 formen af ita-stam. Den fullkomligt ensamstående guttura- 

 len i ags. .5rr% rättfärdigar emellertid icke detta Kluges 

 antagande, enär densamma, med hänsyn till de många paral- 

 lellisraerna på en analog växling mellan iv och .5 i ags., 

 helt visst är af särspråklig upprinnelse. En från denna syn- 

 punkt utgående fullt tillfredsställande förklaring af den ags. 

 formens utljudande o-ljud har gifvits af Jellinek Beitr. 

 XIV. 584, en uppfattning som delas af Zupitza, Guttu- 

 rale p. 75. Ett ags. *,p'én- kan i fråga om stamsuffixet 

 dock icke utan vidare förbindas med a-stamsformerna flit. 

 (jräo, fno.-isl. grär o. s. v. Urg. te öfverglck nämligen som 

 bekant i ags. till d framför w, hvadan stamvokalen i srég 

 endast kan förklaras som uppkommen genom i-omljud. Den 

 häraf betingade växlingen mellan a- och /a-stamsform (fht. 

 gräo, isl. grär o. s. v. : ags. s'^'^''B^ h^i' redan Noreen Arkiv 

 I. 168 not 1 — gentemot Paul, Beitr. VIII. 221, där fht. 

 gräo, ,3rr/'.^ tydes som antingen u- eller f-stam, samt Kluge, 

 Wbch^ (p. 113), som i samma former ser reflexer af en i- 

 stam — förklarat bero af en till grund liggande gammal ^^-stam ; 

 som framgångna af en i-stam blefve nämligen de oomljudda 

 nord. formerna oförklarliga. I sin Urg. Lautl. p. 36 ansät- 

 ter Noreen för ifrågavarande adj. en got. form ^^grewus: ack. 

 ^graimia. Denna Noreens uppfattning biträder jag med den 

 modifiering, att jag anser den supponerade tt-stammen endast 

 ha förekommit som sidoform till en allmännare utbredd ica- 

 stam. uppvisad som sådan i fht, gräo (gräiresj samt å utom- 

 germansk språkmark, visserligen med afvikande rotafljud, 

 i lat. 7'ävus (<Z '^'ghräHO- V 'mörkgrå, gråaktig, gråguf. An- 



^) Pick, Wbch* I. 418 anger väl med orätt lat. ravus för 

 hravHS af ieu. '^ghravé-. 



