425 



ledningar: myrke ? m. ? (= isl. myrkuij 'mörker', myrkia, 

 morJcia? f., d. s. (jfr myrkio-hus = myrka-, myrjcu-hus^ fängelse, 

 myrkiostwa = myrka-, myrku-stwa o. s. v., isl. myrJcua-stofa 

 'fängelse'), myrJc n., d. s. (jfr gen. pl. morJcia, med art. 

 myrkianna, markianna, dat. pl. myrhiom. med art. inyrkio- 

 min). I ä. da. är enligt Kalkar ett adj. morTc uppvisbart blott 

 i sammansättningar och afledningar, jfr nda. mörk. De ofvan 

 anförda nord. former med stamvokalen y, hvilka bevara 

 suffixkonsonanten iv, återgå på en nordisk grdf. mirkwia-, 

 hvars parallella t<-stam '^merhcu- kvarlämnat spår i fno.-isl. 

 subatantiveringen miprJcui m. (^merk-imn-) V = myrkui samt 

 i fsv. (msv. : Sdw.) adj. miorker 1 gg (<^ *miorker, se Noreen, 

 Aschw. Gr. §§ 78 anm. 1, 127,2). Nämda ;a-stam förklarar 

 således paradigmformer sådana som ack. myrkuan (jfr ack. 

 Jjykkuan aS pikkma-, kyhuan a.i kivikivia-, garuan sd. garivia-, 

 onguan af cmgtvia-), äfvensom afledningar sådana som denom. 

 vb. myrkua och subst. myrkui (det senare väl ombildning af 

 migrTcui efter myrkrj, medan formerna med j i ändeisen, så- 

 som ackusativerna isl. ynyrkian, fsv. morJcio, substantiverin- 

 garna fsv. myrkia, morkia f., myrk (stam -ja-) n. och denom. 

 vb. isl. myrkia, fsv. myrhia morhia väl framgått ur den 

 urspr. /ö-stammen mirkid- (jfr fs. mirki) och sedermera i 

 fråga om stamvokalismen analogice anslutit sig till de berörda 

 ?f-omljudda formerna (myrkuan o. s. v.). Att afledningsändel- 

 sens ^r-eleraent i ofvan anförda nordiska ordgrupp är suffix- 

 alt, bevisar det etymologiskt hithörande kymr. hrych 'schwärz- 



^) Denna n-stani förhåller sig till lia-(u-) stammen *merk-)ia- 

 *merk-ii- som t. ex. find. tak-van- till find. tak-rå- tdk-U- 'dahin 



schicssend, schnclf, find. rhh-van- till find. rhh-va-, rlill-il- 'tiich- 

 tig, kunstreich', find. år-vail- "^Renner" till av. aiirva- "^schnell', 

 germ. *ar-l(a-, (*ar-U-J *ar-UU- (om hvilket sistnämda se i det 

 föreg.). 



