428 



adj. har i got. ännu en tredje beläggform, näml. adverbet 

 glaggivö i s. bet., bildadt med ett ö-suffix, hvilket i sig inne- 

 sluter den stamutljudande vokalen (i detta fall ett u- eller 

 möjligtvis a-suffix). Att den nämda adverbf ormen glaggicaba 

 — såsom Braune, Got. Gr.^ § 210 anm. 1 antager — beror 

 på felskrifning för glaggivuha är naturligtvis möjligt, till och 

 med sannolikt (jfr hardaha 1 gg för harduba). Men å andra 

 sidan göres dock tillvaron af en germ. y/a-stam glanna- 

 därigenom i någon mån sannolik, att adjektivets i fråga samt- 

 liga motsvarigheter i västgerm. språk uppvisa «a-stamsform : 

 jfr fs. glau (ack. m. sg. glamran), flit. glau, glou (fl. glauuer, 

 glouuer) 'klug, erfahren, einsichtig, vorsichtig', ags. ^Zea^y 

 'quick-sighted, wise, prudent' (adv. ^léaive 'wisely, well'). 

 Hade adj. enbart flekterat som w-stam, skulle man å vgerm. 

 botten, i betraktande af de urg. w-adjektivens behandling å detta 

 språkområde för öfrigt, dock väntat sig åtminstone någon 

 rast af adjektivets med ^^-stammen alternerande ?a-stam. 

 Det nu omnämda säregna förhållandet finge — synes det — 

 en giltig förklaring, om man antoge att en i urgerm. tid 

 rådande parallellism mellan na- och ?^-stam vid utbildningen 

 af en särskild vgerm. dialektgrupp upphäfts till förmän för 

 ita-stamsböjning (jfr adj. fht. läo, lätcer : isl. hlér, ä. da. 

 lå i det föreg.). 



I etymologiskt hänseende förbindes adj. af Persson, "Wur- 

 zelerw. 147 not 1 (jfr Noreen, Urg. Lautl. 161, Tamm, Et, 

 Ordb. 'glo') med isl. glöa 'glänsa, glöda', fsv. gloa 'glöda', 

 ags. ,^l<kvan engl. glow, fht. gluoen nht. gluhen (germ. rot 

 ^Id), alla i bet. 'glöda'; jfr med afljud härtill lit. zléja 'gry- 

 ning, skymning' af en förgerm. rot ghle- = germ. sid- i nsv. 

 glåmig 'som har blek ansiktsfärg^ väl äfven i nisl. glcer 

 'klar', no. dial. glaa 'blank, klar, bar, nogen, aaben', glce 

 'gulbleg m. m.'. Jämsides med rotstadierna ste- ^lö- skulle 



