432 



b) Svagt rotafljud. 



J)unnu-, Jnirzu-, sutu-, 



2. Sanuolika ^t-stammar (afdeln. II). 



a) Botafljudet ö, (a), c. 



Saldu; starku-, stran^u-, tähu-, hairsu-, mjm- 1., 

 aujjii- 2., manru-, hnamm-, snamm-, flatu-, fastu-, hnappu^f 

 möjju-, selu-, livsu-, smCehu-, äCelu-. 



b) Svagt rotaHjiid. 

 sturJcu-, hnuunu-. 



Hos följande adjektiv synes mig den ponerade ?*-stams- 

 karaktären relatift osäkrare: fno.-isl. Uilgr (fsv. *h§gher), 

 fliötr^) (dalmål. flij), snaudr (mht. snoede), spär (fht. fs. 

 sprAhi), Uauör {h. Uödi, fht. blödi), ""äuru-, *shiÖnt-. 



Denna öfversikt lägger i dagen, att de germ. -z^-adjekti- 

 ven (för såvidt de i denna undersökning kunnat upptagas) på 

 få undantag när äro utrustade med U-, a- och c-vokalism i 

 rotstafvelsen, således med öfvervägande starkt rotafljud. Denna 

 iakttagelse berättigar emellertid icke till slutsatser beträf- 

 fande de urgerm. it-adjektivens betoning, hvilken att döma 

 häraf i regeln skulle varit förlagd på rotstafvelsen. I urindo- 

 europeisk tid visar sig förhållandet i själfva värket ha 

 varit det motsatta. Enligt en af Bezzenberger i hans 

 Beiträge bd. II. 123 ff. värkstäld undersökning rörande beto- 

 ningen i de ieu. «i-adjektivens maskiilina och neutrala dekli- 



1) Adjektiven hiugr och fliutr kunde fattas som nybildningar 

 på resp. stiirka verb hifiga och fliöta. 



