439 



Om det sålunda är otvifvelaktigt, att vi i adj. lugn och 

 hithörande ordgrupp ha en afledning af roten leiiJc- "^lysa', 

 återstår att förklara den germ. formutvecklingen. Under för- 

 utsättning att det ifrågavarande adj. varit i^-stam är man 

 hänvisad till en urg. grundf. *lii,piu- (: "^lu^niu-). Enligt 

 Verners lag måste den urgerm. hufvudtonen i detta ord ha 

 legat på suffixet, men under antagande att detta aksentläge 

 förblef orubl)adt hade en regelbunden ljudutveckling bort 

 leda till assimilation af ljudförbindelsen -p^n- till -kk-. Orsa- 

 ken till att denna assimilation uteblifvit kan då endast sökas 

 i en genom analogins ingripande framkallad rubbning af den 

 ursprungliga aksentuationen, och enligt mitt förmenande kan 

 detta analogiska inflytande åter ha utgått från komparativen. 

 Positivformen Hu^nu- skulle sålunda ha ombildats till lusnu- 

 efter en komp. *lét(hniz; jfr ofvan berr>rda paralleller: posit. 

 junsd-, aldå-: komp. got. juhiza, alpiza: posit. fno.-isl. 

 sotr o. s. v. (*siwtu-) efter komp. fht. suoziro o. s. v. (*sudtiz-). 

 Jag kan i själfva värket påvisa en bildning, som möjligen 

 reflekterar den här ponerade komparativen. Söderwall anför 

 från medeltidssvenskan ett subst. lyghneider, lyghnoelder 

 äfvensom det osammansatta lyghna f. i bet. af 'ljungeld, 

 blixt'. Från äldre danska meddelar Kalkar likaledes ett 

 levneld (Hy glin-) och i nno. dialekter förekomma enligt 

 Aasen formerna lytield, lygneld och det enkla lyghna f., alla 

 i samma betydelse. Jag finner det mycket sannolikt, att 

 det här ingående lyghn- (jämte lyghna i.) är identiskt med 

 (resp. substantivering af) ofvan berörda adj. Hu^nu- i dess 



betydelseparallellismer förutsätta en analog semasiologisk utveckling. 

 Ordet kan nämligen höra till ien. roten ues- lysa i find. a-vasran 

 'sie lenchteten', vasantä- 'Friihling', gr. éaQ (*l(esr), lat. vet\ isl. 

 var C^ucsr), fksl. vesna d. s., Ht. vasarå "^Sommer', en rot som 

 under annan afljudsfas ännu ingår i bl. a. gr. ^0)C (^äUSÖs), lat.. 



aurora, auster, fht. östara, lit. auszrä 'Morgonröthe'. 



