440 



grundbetydelse 'glänsande, lysande'. Åtminstone möter detta 

 antagande intet hinder från betydelsens sida, i betraktande 

 af parallellismer sådana som nsv. dial. (Rz) UiJc, hleka 1) 

 'glans, sken', 2) 'sjölugii, stiltje', 3) 'blixt', nsv. dial, hlehi 

 hlika 1) 'skina', 2) havet bleker d: återspeglar föremål, o) 

 'blixtra, Ijunga'. Men jämte nu anförda former fsv. lyghn- 

 (lyghno-) elder, ä. da. lovneld förekomma med samma bety- 

 delse i fsv. (enl. Sdw.) liughnelder, i ä. da. (Kalk.) liugnild 

 och det enkla Ijun = nda. hjn, lynild, i nno. diall. (Aas.) 

 formen Ijuneld jämte Ijon Ijun. Dessa former med diftong 

 (= urg. en) ha gifvetvis varit nära associerade med de tidi- 

 gare nämda omljudda formerna, d. u. ursprungligen tillhört 

 ett och samma paradigm. I fall detta, såsom jag ofvan sökt 

 göra sannolikt, varit ett adjektiviskt it-stamsparadigm, kunna 

 formerna med diftong närmast tänkas bero på analogisk an- 

 slutning till ordets urspr. komparativ. 



Riktigheten af denna tolkning af formväxlingen fsv. 

 Iugh7i, nsv. lugn o. s. v. : fno.-isl. hjgn o. s. v. såsom be- 

 roende af gammal w-deklination är emellertid icke höjd öfver 

 alt tvifvel. Häremot kan nämligen framhållas möjligheten 

 af att formerna i fråga ursprungligen framgått ur ett ver- 

 baladj. på -7io-, i hvars kasusparadigm skulle förefunnits 

 en suffixväxling -no- :-eno- :-mo- ^). Denna möjlighet är ej 

 utesluten, enär ett urg. Ho-^nå- : nusinä- tillfredsställande 

 skulle förklara växelformerna i fråga. Men med hänsyn till 

 att ej en enda germ. form med bevarad bindevokal framför 



1) Beträffande sannolikheten af en dylik suffixväxlings före- 

 komBt jämföre man Kauffman, Beitr. XII. 532 f., K. F. Johansson, 

 Beitr. XV. 240 ff, Brugmann, Gruudr. II. § 1099,2 o. 1105,2, 

 v. Friesen, De gorm. mediageminatorna 19 f. 



