Bura. 49 



vielä luomme silmämme siihen hiilen paljouteen, mikä tässä 

 löytyy, niin tuskin siitä voi muuta päättää, kuin etta ruumiit 

 tässä on poltettu ja etta niitä on tähän haudattu sangen 

 paljo. Mutta miten polttaminen kävi? Siitä on professori 

 Aspelin, joka äskenmainitulla matkallaan kävi Käräjämä- 

 keäkin tutkimassa, lausunut arvelun. Selvyyden vuoksi lai- 

 naamme tähän hanen kertomuksensa tuosta kalmistosta. 



„Käräjämäki on täynnä hautoja. Se on pitkäläntä hieta- 

 harjn, jonka keskellä on n. s. „tuomarin ympyrä", 12 noin 

 kyynärän korkuista kiveä kehässä ja 13:as keskellä. Lähellä 

 tuota ympyrää on kaksi multaista vallikehää, ikäänkuin jään- 

 nöksiä kahdesta hautaknmmusta, joiden pohja olisi keski- 

 kohdalta paljastettu ja multa ajettu tasaisesti kehälle. Muu- 

 ten on mäen pinta täynnä hautasyvennyksiä, jotka pituudel- 

 taan övat poikki mäen, idästä länteen. Mäen kummastakin 

 päästä on suunnattoman paljon hietaa ajettu ja Juraala ties' 

 kuinka paljon hautoja hävitetty; pohjoispäästä on mäkikap- 

 pale, tunnettu nimellä Osmanmäki, hiedan-otolla erilleen kat- 

 kaistu. Tuon Osmanmäen ja Käräjämäen välillä on nyt kaksi 

 torppaa. Vähän on enää Osmanmäestäkään jälillä. Sen kes- 

 kusta on niin syvälle kaivettu, etta pellot, jotka ennen ulot- 

 tuivat mäen juurelle, nyt uhkaavat vieriä hautaan. Osman 

 talon isännän sanotaan sentähden kieltäneen siitä hietaa otta- 

 masta. Osmanmäellä kuuluu ennen olleen samallaisia hauta- 

 syvennyksiä kuin Käräjämäelläkin; nyt ei niitä enää näy sou- 

 killa ruohuttuneilla syrjillä, jotka vielä övat jälillä, mutta 

 turpeen alla näkyi itäsyrjässä olevan poltettu maakerros, 

 josta kaivettaissa löytyi nytkin vaskisolitus, liuska hamppu- 

 vaatetta, jota vaskiputket reunassa övat säilyttäneet, sekä 

 pari veistä. Samassa itäsyrjässä mäen jälillä olevassa rin- 

 teessä oli vielä näkyvissä noin puolen kolmatta sylen le- 

 vyinen ruohottunut vallitus, ikäänkuin tervahauta, jommoinen 



4 



