44 Ulvilan kihlakunta. 



keunut. Kukonniäki on juuri Ahmasojan vieressä, noin 200 

 s. joesta. 



Lainaamme tähän professori J. R. Aspelin'in kerto- 

 muksen noista liaudoista, joita hän sittemmin syyskuussa 1879 

 kävi tutkimassa. 



„Toisia jälkiä varhemmalta rauta-ajalta tapasin Kukon- 

 mäessä, joka on kiviperäinen nurmikohta Ison Wahen vai- 

 niolla, eikä paljon mäen nimeä ansaitsekaan. Keskellä tuota 

 nurmikkoa oli kakun muotoinen kumpu, jonka kohta arvasi 

 haudaksi. Kumpu, 14 kyyn. ristiinsä ja 5 kortt. korkea, oli 

 ruohottunut niin etta ainoastaan joku kivi pisti pinnalta nä- 

 kyviin. Kunimim juurta ympäröitsi kivikehä noin puolen kyy- 

 närän korkuisista kivistä. Oppaani kertoi etta siinä luultiin 

 olevan aarnihauta, jonka oli joskus nähty palavankin. Tuol- 

 laiset hautakummut övat varsin tavallisia Skandinaviassa ja 

 Ahvenanmaalla, mutta Suomen mannermaalta en tunne toista 

 sellaista. Täällä övat varhemman rauta-ajan haudat yleensä 

 selviä kiviraunioita, joiden ainoana peitteenä joskus on sam- 

 malkeiTOS. Kaakkoispuolella tuota hautakumpua oli siellä 

 täällä nurmikossa hautasyvennyksiä samaa laatua kuin Kä- 

 räjämäessäkin ja lounaasen päin kummusta oli erään suuren 

 nykyjään ruudilla halaistun kiven ääressä toinen epäselvä 

 kivikehä, jonka keskellä ei kuitenkaan voinut kumpua eroittaa. 



Kukonmäen hantasyvennyksistä avattiin kolme. Myöskin 

 niissä oli maa turpeen alla poltettua, mutta löytöä ei munta 

 saatu kuin kuonantapaista sulannutta ainetta sekä yhdestä 

 haudasta, turvekerroksen älta, rautainen ja nivala padan tai 

 muun astian hanka. 



Pelosta etta yllämainittu hautakumpu, jonka luultiin 

 muka aarretta säilyttävän, ennen tai myöhemmin joutuisi 

 aarteenkaivajain mullistettavaksi, tiedettä hyödyttämättä, pää- 

 tin ryhtyä senkin sisältöä tarkastamaan. Saatua maisemaknva 



