122 Ulvilan kihlakunta. 



edestakaisin ja huvittivat katsojia, kokoontuen sata-lukuisina 

 rännan ruo'ostaan, ajellen tuhansia hyönteisiä. 



Eras vahti kirkontornista antaa merkin, etta yksi laiva 

 kaunein, uusin purjein kaukaisuudessa lähenee kaupunkia; 

 ja poikaparvi seisoo kirkkomäellä postimestarin kanssa, ja 

 he luulevat valkean vaaran olevan Hyvelässä (i Böhle); tähän 

 luuloon heiclät saattaa se, etta auringon valö heiastuu puo- 

 len peninkulman päässä olevan kestkievarin akkunoista. 



Kaksi naista seisoo kaupungin laiturilla ja knmpikin 

 tarkastelee pitkäsilmällään kaukaisuudessa olevaa kuningasta, 

 ja maistraati kaupungin vanhinten ja porvarien kanssa, pol- 

 villeen laskeutuneena, pyssyt maahan vaipuneina, liput le- 

 päämään laskettuina, pitää iltarukousta kaupungin torilla, ja 

 koko kaupunki supisee hiljaisuudessa: Jumal' anna meidän 

 kuninkaair ja kaikell' esivallair, Rauha ja hyva hallitus j. n. e. 



Kuninkaallinen laiva ankkuroidaan LotsöhrMssä, ja ku- 

 mnkaallinen vene kuljettaa hänet omaa tietänsä kaupungin 

 obitse Keysarlahtea myöten, Isonsannan ja Pappilanluodon 

 ohitse Wärdö'hön, missa kuningasta tervehtii keijukaisten 

 suojelusjumalatar, tämä hänelle näyttää käärmeen ja kyyh- 

 kysen, ajan ja viattomuuden vertauskuvat. Muutamat ute- 

 liaat kiipivät Linnamäellä oleviin myllyihin, nähdäkseen sieltä 

 ympärinsä; vanhat kääntävät kasvonsa kohden vanhan kau- 

 pungin kirkkoa x ), joka näkyy etäisyydessä, ja kaikki lopuksi 

 veisaavat yhdessä; Lisää, vahvist' seurakuntas, Hallitse Sun 

 rauhallas, Kuninkaanime kans maakuntas, Siunaa aina ar- 

 mollas j. n. e. 



Kuningas poikkee Keysarkarin ohitse mennessään pie- 

 nelle saarelle, jota ympäröivät miekkaruohot, kukkakaislat 

 ja osmankäämit, ja veden pinnalle, mikä hei'astaa alenevan 



^ Tarkoittaa huiltavasti Ulvilau kirkkoa. Kirj. 



