Norrmarkku ja Pomarkku. 143 



Eiköpä siis ruotsalainen asutus aioin ulettunut aina 

 Pomarkkuun asti, sillä tänne meren rannalta oli verrattain 

 lielppo kulku jokia ja järviä myöden; ja ylhältä-päin, sisä- 

 maista, on tänne myöskin voitu venheillä päästä pitkäin 

 matkain takaa; voipi siis olla mahdollista, etta Pomarkun 

 kirkon paikoilla on, ehkäpä jo pakanuuden aikoina, ollutjoku 

 kauppa-paikka, jossa ylimaan Suomalaiset övat Saksalaisilta 

 ja Ruotsalaisilta tavaroita vaihettaneet; siihenpä vähä viittaa 

 paikan nimikin „mark", kauppapaikka. Ja tuo edellämai- 

 nittu vallitus Korkeellamäellä näyttää varmaan viittavan, etta 

 täällä on ihmisiä elustellut ennen lG:nettä vuosisataa. 



Kuulkaamme nyt mitä Pomarkkulaiset seutunsa asu- 

 tuksesta kertovat 1 )\ Savosta, ennen vuotta 1660, tnli Krister- 

 niminen mies tänne ja rakensi Isosavon talon (kirkonkylässä). 

 Hänellä oli seitseraän poikaa, jotka kaikki perustivat uusia 

 taloja samaan kylään. Kristerin nuorin poika „pikku Juho" 

 tuli isänsä jälkeen isännäksi Isosavoon ; tämä Juho oli suuri 

 noita. Sitte kävi mainitun talon isännyys kahdeksan mies- 

 polvea peräkkäin isältä pojalle. — Toinen kertomus tåas 

 kertoo, etta 1660 paikoilla oli Savosta eras Grekorius-ni- 

 minen poika, äitinsä ja sisarensa kanssa tullut tänne Yli- 

 Soinin talohon, „joka silloin oli autiona". Perheen isä oli 

 matkälla hukkunut Klosmarkun eli Lassilanjokeen, kun oli 

 siinä kalastanut. Ruoan runsautta uutis-asukkailla ei mah- 

 tanut suurin olla, koska kerran joulun lähestyessä sanoi äiti 

 pojallensa: „Grekko, tapa se kukko johlaksemme!" Tuo 

 lause on vielä sanantapana Pomarkussa. Soinin talossa oli 

 sitte ainakin yhdeksän miespolvea asukkaat samaa sukua; 



x ) Pomarkun kirkon arkistossa säilytetään käsikirjoitus, minkä 

 kappalainen M. Sandell on aikonut lääninrovastille antaa; kirjoi- 

 tuksessa kerrotaan täkäläiscstä asutuksesta, siinä övat vuosiluvutkin 

 mainitut. 



