144 Ulvilan kihlakunta. 



kenties vieläkin. — Kerrotaan myöskin, etta ennen näillä 

 seuduilla oli vaan kaksi asukasta, toinen Isonjärven, toinen 

 Inhotun rännalla; vaikka järvien välillä on melkoinen matka, 

 tuli ukoille kalavesistä kuitenkin niin tuima riita, etta ru- 

 pesivat toisensa henkeä vainoomaan. Kun kerran Isonjärven 

 ukko meni Inhottulaista tappamaan, pani tämä salaa pölkyn 

 sijallensa vuoteesen; toinen luulee vibamiehensä siinä mä- 

 kaavan ja laskee kirveellä aika iskun — pölkyn päähän ja 

 niin luulee iäksi päiväksi pääsneensä naapuristaan. Mutta 

 kuinka hän toisena päivänä ällistyy, kun näkeekin murhaa- 

 mansa rauhallisena järvellä kalastelevan ! Ei uskaltanut enää 

 milloinkaan mennä sinne päin. — Vielä eras kasku kertoo, 

 etta Mouhij arven kalamiehen kolme poikaa övat näiden seu- 

 tujen vanhimmat asukkaat: niistä yksi asettui asumaan Las- 

 silaan, toinen Keskisiin, Kivijärven rannalle, ja siitä Kivi- 

 järven kylan alku; kolmas Otomajärven rannalle Siikasiin, 

 siitä Otoman alku. 



Norrmarkussa kerrotaan Finbyn asuttamisesta seuraava 

 juttu: Joki varrella, Sauvakosken vierillä oli ennen Karkku- 

 laisten niittua. Kerran tuli „niittua tekemään" Kreku-nimi- 

 sestä talosta Karkun ja Wesilahden rajamailta, Krekun pojat 

 Kainu ja Paavo, heidän sisarensa Liisu, ynnä piika ja renki. 

 Kainu oli vanhin veljeksistä, mutta oli perheen vihat voit- 

 tanut sentähden, kun oli piikaan rakastunut. Veljeksille tuli 

 riita täällä heinänteossa. Paavo sai sisarensa ja rengin puo- 

 lelleen, ja pois lähtiessään, — mikä tapahtui veneellä, — 

 jättivät he Kainun piian kanssa kosken rannalle. Tuosta 

 kepposesta Kainu suuttui ja vannoi ei kotia mennäksensä 

 sina ilmoisna ikänä ; hän taittoi kosken rannalta sauvan kä- 

 teensä, — siitä sai Sauvakoski nimensä, — ja lähti piian 

 kanssa astuskelemaan joen vartta alaspäin, soveliasta olin- 

 paikkaa etsien. Sellaisen löysivätkin Norrmarkun paikoilla, 



