140 Ulvilan kihlakunta. 



tuli talohon siis joka seitsemäs pyhä! — Alkutalo, Iso-Savo, 

 sanotaan olleen vankasti varustettu; siinä oli niin jykevä 

 rautainen porttikin, etta kun se kiinni paiskattiin, kuului 

 kumaus Wanhaankylään. Portti on nyt piilossa talon takana 

 pienessä lammessa, Vähäjärvessä x ). — Omituinen rakeimus 

 on täällä ollut eras vanha aitta. Se on hajotettu muutamia 

 vuosia sitte, ja silloin huoniattiin, etta jokaisessa piinkau- 

 lassa, eli nurkanraossa oli risti, tehty sormen paksuisesta 

 katajasta. Myöskin oli sen laarin salvoksista ikivanhoja ra- 

 hoja löydetty, mutta ne on kaikki hukattu. Asukkaat sa- 

 novat, etta tuo aitta oli ensimäinen rakeimus tässä kylässä, 

 ja oli noilla risteillä kestäväksi ja sisääiipääsemättömäksi 

 loilidittu. Niinpä kerrotaan, etteiviit Venäläiset „isonryssän 

 aikana" sen ovea auki saaneet, vaikka sitä viisisylehisellä 

 hirrellä jynttäsivät. Paikka, missa tuo aitta on seisonut, on 

 Lassilanjoen rannalla korkea kumpu, nimeltä Tontuntöppärä. 

 Tuolla nimelläkin ollee joku myytillinen merkitys. 



Tähän kylään on västa viimevuosina ratastie raivattu, 

 ennen kuljettiin kaupunkiin ja kirkkoon veneellä järviä ja 

 jokia myöden; samoin övat Poinarkkulaisetkin kulkeneet, 

 ennenkun sinne kesätie kävi. 



Vanhain kalamiesten asunmsten jäännöksiä näkyy täällä 

 monessa paikassa järvien rannoilla; Lassilassa on Puumalan 

 eli Naperoisen talon metsässä, valivan liirsimetsäii alla huo- 

 mattu kivijalkain ja pirtin kiuasten jäännöksiä. 



Muutamat kirjailijat sanovat, etta Pomarkussa saa mat- 

 kustaja vielä kuulla Kalevalan sukuista kieltä puliuttavan ; 

 mutta eipä nykyään siellä puhe enää Kalevalalta kajahda; 

 varsinkin kirkon paikoilla on se aivan muodostunut Porin- 



*) Tarinoita tuosta 3 r . m. rautaporteista on J. A. Lindström 

 kertonut kirjoituksessa Om Jernportar. Finlands Allmänna Tidning 

 1867, n:o 215. 



