Siikanen. 161 



juttuja, mutta nekin övat jo kadonneet sukupuuttoon; sano- 

 taan niiden Saarikosken myllyllä mennessään kelpolailla jyl- 

 lästäneen. — Petkeleen kylässä, Petkelj arven vieressä luul- 

 laan ennen olleen hautausmaa, sillä vanhat puheet kertovat 

 niin, ja oli siinä hautain tilojakin nähty; paikka on jo isot 

 ajat ollut peltona, mutta ei ole siitä mitään muinaiskaluja 

 löydetty, eikä siis voi päättää onko se ollut pakanuuden ai- 

 kainen, vai kristillisyyden aikainen hautausmaa. — Kun eras 

 Petkeleeläinen kerran Juhannus-aamuna meni järvelle ka- 

 tiskaansa kokemaan, kuuli hän tuolta vanhalta hautausmaalta 

 vienon hyminän, hän katsoi sinne ja näki suuren joukon kan- 

 saa siinä pitävän Jumalanpalvelusta; mutta pian veisu taukosi 

 ja samassa kansa katosi. 



Siikasten pitäjän synnystä ja asutuksesta on pitkä runo, 

 joka yleensä siellä on kansan muistossa. Runon alkuperäi- 

 seksi tekijäksi arvellaan erästä Isak Emanuel Sallgén-nimistä 

 laivuria (synt. 1814), joka kesät kuljetti laivaa Uudesta kau- 

 pungista, talvet oleskeli syntymäkylässään Otamolla, Salon 

 talossa, josta sekä Saligen etta Salonius nimiä on sepitetty. 

 Hän kuoli naimatoinna tapaturmasta. Runo, joka siis itses- 

 sään ei ole vanha, perustuu vanhoihin kansantaruihin; sä- 

 keitä siinä tapaa Korhosen runoista. Runomitta, paikoin var- 

 sinkin, on aivan virheellinen, mutta virheellisimmät paikat 

 övat luultavasti siten syntyneet, etta muut övat lisäilleet 

 alkuteokseen säkeitä, varsinkin runon loppupuolella. Runo 

 kuuluu näin: 



Nyt on kysymys kynän alla, 



Asia vanha vastattava: 



Mist' on alkuasujamet, 



Mist' on suku Sorkkalaisten, 



Mista Siikasten sikiöt? 



Mist' on alku Anttilalle, 



11 



