168 Ulviian kiMdkunta. 



Kun lie kuulit kuniion saarnan. 

 Silloin tunsi tyhmemmätkin 

 Mitä ilmi-annettihin, 

 Saarnassa selitettihin, 

 Kun se hcrra kappalainen, 

 Empeeri ensimäinen 

 Puhui sanat puhtahasti, 

 Opin oikean opetti. — 



Paljo niit' on pappiakin. 

 Jos on pappi parkojakin: 

 Helltorssi se hengenmiesi. 

 Neuvonantaja ihana 

 8iinä Herran Sionissa. — 

 VieP Akander aikanansa 

 Oli miesi oivallinen; 

 Vaan kun joutui vanhennnaksi, 

 Kävi voimat heikomniiksi, 

 Valö silmistä katosi. 

 Annettihin apulainen, 

 Virantekijä visumpi. 

 Oli miestä katsellakin: 

 Pitkä, vankka varreltansa, 

 Vaan kavala, sisältä kierä! 

 Hänt' ei luotu lukkariksi, 

 Kika sielunpaimeneksi, 

 Joka luonnoll lempeällä, 

 Evankeljumi sanoilla, 

 — Joka rinnat pehmittääpi 

 Synnis paatunein pakanain, — 

 Johdattaisi joukkoansa; 

 Vaan on luonto liukkahampi, 

 Sotamieheksi somempi, 



