170 Ul vilan kihlakunta. 



Taikka Tapanin-ajosta. - 

 Onkos näistä asioista 

 Puusäkistä puhuttava! 

 Kätens pesee puhtahaksi. 

 Synnin vioist' viruttaapi, 

 Itse elää irstaisesti 

 Miehen-rikkahan tavalla, 

 Hekumassa herkkuisesti; 

 Itse aivan ilmi-antoi. 

 Etta oli vainio kuollut, 

 Rouva, rakas puolisonsa. 

 Sitte otti itsellensä 

 Tytön sievän piiaksensa, 

 Jota pappi pulmtteli, 

 Neitsyeksi nimitteli, 

 Anoi vielä avioksi. 



Seuraavia säkeitä ei sovi paperille panna. Runomit- 

 takin perki huonontuu, josta on limltava, etta näitä juttuja 

 papista on jälestäpäin runohon lisätty. Runossa kerrotaan, 

 etta kun piian kävi hullusti, niin tuo paha pappi: 



Ajoi poijes armahansa, 

 Liisa piian mat kali an sa, 

 Risti lapsen muiden päähän, — 

 Antoi Liisan yksin jääda, 

 Lapsen kanssa kulkemahan, 

 Huonon nimen kantamahan. 



Pappi vielä monen piian kanssa eli pahasti, kuiines vii- 

 mein erään petetyn tytön isä uhkasi mennä pispalle valit- 

 tamaan, jos ei pappi tee totta, ja: 



