54 



strukturen beträffar, så uärmar den sig- i allmänhet den hos 

 massformiga bergarter, d. v. s. de enskilda mineralen liafva 

 kantiga konturer och äro insprängda i hvarandra såsom exem- 

 pelvis bioitit i oligoklas. Till det yttre däremot hafva de ett 

 gneislikt utseende ; de äro mycket tydligt skilfriga och kunna 

 spjälkas i stora skifvor af ett par m. m:s tjocklek och där- 

 under. Till sammansättning liknar det ena skiktet nästan 

 alldeles det andra. Ett undantag från det ofvansagda gör 

 bärgarten öster om Pitkäjärvi. I den påminna beståndsde- 

 larnas inre begränsning mycket om förhållandet hos gnei- 

 serna, och i den finnes skikt af olika sammansättning, be- 

 roende på den förut omnämnda växlande kvartshalten. 



Om uppkomsten af nyssbeskrifna bärgart, som till sin 

 sammansättning och mikrostruktur liknar en kvartshaltig 

 glimmerdioritartad bärgart, men till det yttre har utseende 

 af en glimmergneis, kan man icke komma till någon viss- 

 het. För antagandet att den är en metamorfoserad glimmer- 

 diorit talar utom dess sammansättning äfven det förhållande, 

 att dessa bärgartskikt finnas på gränsen mellan granitpor- 

 fyren och de äldre bildningarna samt hafva en stryknings- 

 riktning, som noggrant följer denna. Den är nämligen vid 

 Maajärvi N 45^ V med 45*^ stupning mot NO, vid Hartola 

 N 700—800 O med stupning mot N SO»— 50" och vid Huh- 

 dasjärvi N 60° O med stupning åt NV. 



De egentliga gneiserna bilda ett mindre område på 

 nordvästra sidan af Ansalaksviken och ett större, som sträc- 

 ker sig åt NO från Ansalaks ända till Kuoppalampi och Ke- 

 lesjärvi. Bärgarterna här äro såväl till struktur som sam- 

 mansättning fullkomligt analoga med de som äro allmänna 

 i den laurentiska formationen, glinnnergneis och hornblende- 

 gneis. Här finnas nämligen en röd gneis och en hornblende- 

 pyroxengneis. Af dessa är den senare vida vägnar öfver- 



