50 



måste autaga att flere alldeles skilda orsaker eller åtmin- 

 stone samma orsaker i alldeles olika gr^^-d. medverkat vid 

 deras bildning. Somliga visa sig i såväl petrografiskt som 

 rent geologiskt hänseende vara värkliga gneiser, andra äter 

 hafva en sammansättning, som så nära öfverensstämmer med 

 den hos några förut beskrifua eruptiv, att man icke kan 

 förneka ett med dessa gemensamt ursprung; en stor del öf- 

 riga däremot hafva en så tvätydig karaktär att man icke 

 kan komma till någon bestämd uppfattning af dem. 



De förnämsta egenskaper som härvidlag kunna tjäna 

 till skiljemedel äro bärgarternas skiktning, lagerföljd och mi- 

 krostruktur. I kristalliniskt skiffriga bärgarter, som upp- 

 kommit genom tryck af massformiga är sammansättningen 

 mycket homogen i riktning norraalt mot skiffrigheten. Det 

 ena tunna skiktet är nästan alldeles likt det andra. Härpå 

 lämnar den förut beskrifna giimmerhaltiga dioritgabbron från 

 Karijärvis strand ett exempel. Inom de egentliga gneiserna 

 däremot, förändras de små skikten redan inom ganska små 

 gränser. Ännu tydligare framträder skilnaden, då man iakt- 

 tager förhållandet på en större sträcka. Inom ett värkhgt 

 gueisområde växellagra bärgarter af väsentligen olika mine- 

 ralogisk sammansättning, hvilket hos det andra slaget af 

 skiffriga bärgarter ej är fallet. — Ett annat medel att skilja 

 dem erbjuder som sagt den inre strukturen. Prof. Wiik har 

 undersökt en mängd finska och äfven utländska typiska gnei- 

 ser och massformiga bärgarter af liknande sammansättning 

 och dervid funnit följande åtskilnad (se slutet af den förut 

 citerade upps.). I de massformiga bärgarterna hafva de en- 

 skilda mineralen vanligen kantiga konturer, hvilka gripa in 

 i hvarandra; vidare förekomma somliga af de konstituerande 

 beståndsdelarna ofta insprängda eller inneslutna i hvarandra* 

 I gneiserna åter äro de enskilda mineralen mycket väl skilda 



