48 



arten kan iakttagas. En beskrifning af sammansättningen 

 af denna gångart, som upptagit beståndsdelar ur den genom- 

 brutna bärgarten, finnes i den citerade uppsatsen af prof. 

 Wiik. — I en annan gång, belägen mera åt N Y har bärg- 

 arten ett något annorlunda beskaffat utseende. Den har icke 

 en fullkomligt riktniugslös-struktur såsom den förra, utan har 

 sannolikt i följd af de omgifvande porfyrgraniternas tryck 

 blifvit skifFrig med strykningsriktningen N Y — S O. Yid mi- 

 kroskopisk undersökning' befinnes den mörka fiukorniga bärg- 

 arten innehålla diallag, hornbleude, biotit, plagioklas och 

 kvarts. I denna glimmerhaltiga diorit-diahas äro diallageu. 

 hornblendet och biotiten utdragna i skiffrigheteus riktning. 

 Diallageu är ljusgrön, tradig, sprickig och starkt angripen. 

 Biotitstänglarua äro ofta böjda och sönderbrutna. Hornblen- 

 det är i tunnslipadt präparat Ijusgult eller brunt och liknar 

 mycket en del af biotiten, men skiljes lätt genom sina spjälk- 

 niugsspringor, sneda ljusutsträckning och svagare dikroism. 

 Fältspaten är endast på få ställen fullkomligt frisk; de flesta 

 individer äro förvittrade, uppfylda af korta pelarformiga, 

 färglösa mikroliter, och hafva en otydlig tvillingsstruktui*. 

 Här och där i den flnkorniga skilfriga massan framträda 

 stora ljusgröna labradorindivider, liknande dem från Neulop- 

 penjärvi. De äro ända till 1 cm. långa och sammaustr3'ckta 

 normalt mot skiffrigheten. Kvartsen finnes som enstaka korn 

 på spridda ställen i bärgarten. 



4. Den yng^sta graniten Gångg^raniten. 



Under hela tiden af de primitiva formationernas upp- 

 komst hafva inom Jaala socken graniteruptioner ägt rum. 

 Först uppträdde gneisgraniterna, sedan granitporfyrerna (in- 

 clusive rapakivi) och sist gånggranit, yngre än alla förut 

 nämda massformiga bärg arter. Denna bärgart finnes såsom 



