44 



tionen af så stora massor icke skett i ett ögonblick utau 

 småningom med större eller mindre afbrott. De vid olika 

 tillfällen- utbrutna massorna liafva därvid varit utsatta för 

 förändradt tryck, afsvalningshastigliet m. fl. olika yttre in- 

 flytelser. Troligen hafva de också redan vid sitt utbrott 

 haft en något skiljaktig sammansättning. Redan inom ett 

 ganska litet område kunna dessa växlingar i sammansätt- 

 ning och struktur vara ganska stora, om ock ej sä betydande 

 att de föranleda en geologisk åtskilnad. Härpå lemna de 

 basiska eruptiven inom Jaala socken flere exempel. Prof. 

 Wiik liar tidigare (1. c.) beskrifvit några af dessa. 



De basiska eruptiven i Jaala socken genombryta alla 

 på föregående sidor beskrifna bärgarter. De bilda tvänne 

 större zoner, den ena med sydostlig, den andi^a med syd- 

 västlig riktning, livilka utdragna skulle skära hvarandra vid 

 Kuoppalampi, samt ett mindre parti med sydsydvästlig sträc- 

 ning, som utgår från samma punkt som de två andra. Dess- 

 utom finnas vid Karijärvis strand på gränsen mellan de båda 

 granitporfyrerna små gångar af basiska bärgarter. — Dessa 

 grönstensarter bilda i allmänhet små låga afrimdade bärg; 

 endast på få ställen såsom i nordvästra delen af Lautaniemi, 

 nära Kelesjärvi och vid Paljakka få de en större utbredning. 

 De äro starkt torvittrade på ytan och omgifvas af ett ros- 

 tigt brunt grus, som mycket liknar sönderfrätt rapakivi. På 

 Kuisaari och den sydöstra ändan af Lautaniemi visar bärg- 

 arten en parallel förklyftning i riktningen N 100—12" V. 



Hufvudmassan af bärgarten i dessa zoner utgöres af 

 grofkorniga, mycket fältspatrika, ofta porfyrartade diabas- 

 ocli gabbroarter. Fältspaten är labrador af spec. v. 2,7 och 

 utsträckningsvinkeln på brakypinakoiden — 19". Denna fält- 

 spat, igenkännelig äfven på sina svarta nålformiga mikrokli- 

 ter, finnes lios alla grönstensarter i Jaala socken, huru för- 



