166 



Predikstolen är likaledes af den vanliga antika for- 

 men från 1600 talet och prydd med i trä sknrna bilder af 

 Kristns och fem apostlar. Den uppbars i gamla kyrkan 

 (som äfven var af trä och stod der n. v. materialbodan har 

 sin plats på kyrkogården) af en träbild, som nu ligger i 

 klockstapeln. Detta af furu ytterst groft tillhuggna beläte 

 framställer en vid knäna afskuren man med mustascher, 

 stora utstående ögon och knottrigt hår samt iklädd en 

 lång, kring halsen urringad drägt, hvilken om lifvet samman- 

 hålles af ett bälte, hvarvid framtill och något på venstra 

 sidan en liten väska är fästad. Axlarna äro uppdragna, 

 högra handen lagd frampå bältet och den venstra deröfver 

 på bröstet ^ Bildens höjd 3,8 fot. 



I sakristian anträffades en gammal katholsk, antagligen 

 af moderkyrkan skänkt eller från annan församling inköpt 

 messhake af blått, blommigt sammet '< På ryggen är ett 

 stickadt kors med dera broderade helgonfigurer: å stammen 

 af korset står öfverst, på en halfmåne, jungfru Maria ^ med 

 barnet på vensta armen och en spira i högra handen, derun- 

 der ett qvinligt helgon med etts värd (Catharina af Alex.?) samt 

 nederst ett likaledes qvinligt helgon med en kalk i handen 

 (Barbara?) — de två sistnämda qvinnofigurerna under bal- 

 dakiner och på rutiga mattor eller mosaik-golf; på kor- 

 sets tvärarmar två halffigurer, den ena föreställande en engel 

 med språkband, den andra ett helgon läsande i en bok. 



^ Det hela gör intryck af en man ansatt af svåra magplågor. 



* Finnes numera bland universitetets historisk-etnografiska sam- 

 lingar. 



^ Auf der Mondsichel stehend als Virgo purissima, „ Gottes 

 Magd". Otte, Handbuch der kirchlichen Kunst-archäologie des deut- 

 schen Mittelalters. Leipzig 1868, p. 940. 



