,40 



"bildande mörka fläckar och strimmor i den ljusa bärgarten. 

 Den är i tunnslipadt präparat klart g-enomskinlig, icke el- 

 ler endast svagt dikroitisk och i följd af förvittriug grum- 

 lig kring spjälkningsspringorna. På kordieritens afsöndrings- 

 ytor finnes muskovit. 



Då denna bärgart anträffas i så ringa mängd i denna 

 socken och dess uppträdande utom denna är obekant, har 

 det varit svårt att afgöra dess ställning till andra. Jag har 

 ansett den höra till gneisgraniterna dels på grund af dess 

 petrograflska egenskaper dels emedan den har samma stryk- 

 ningsriktning som dessa. 



2. Rapakivlformationens bärg-arter. 



Det sydflnska rapakiviområdet har förut (af Holm- 

 berg, Wiik) antagits sluta i littis socken något norr om Sal- 

 pausselkä. Vid 1883 års geologiska undersökningar visade 

 det sig att gränsen sträcker sig ända till Heinola socken. 

 Såsom förut nämdt ligger den i fråga varande delen af Jaala 

 socken vid detta områdes nordvästra gräns. Oaktadt i all- 

 mänhet stor enformighet är rådande inom ett rapakivigebit, 

 erbjuder det likväl vid gränsen en ganska stor omväxling. 

 I Jaala socken anträffas utom rapakivi och en medelkornig 

 röd syenitgranit äfven två andra slag af porfyrartade gra- 

 niter och en kvartsfältspat-porfyr. 



Rapakivi. Den typiska „rapakivi" benämda granitpor- 

 fyren sträcker sig i en halfcirkel från Mäkelä by vid Vuo- 

 hijärvi längs områdets södra och västra sida med ett mindre 

 afbrott mellan Linnajärvi och Salajärvi till Pökelä by i nord- 

 ligaste delen af denna socken. Den liknar i alt förut be- 

 skrifna rapakiviarter från andra trakter. I en fin — eller me- 

 delkornig massa af grå kvarts, rödbrun kalifältspat, såväl 

 mono- som trikliu, svart magnesiaglimmer, samt något mörk- 



