36 



på få ställen liafva kontakt- och gångbildningar kunnat iakt- 

 tag^as. De vig"tigaste grunderna för fastställande af bärg- 

 arternas relativa ålder äro därför deras uppträdande i stort, 

 sådant det synes på kartan, och deras petrografiska egen- 

 skaper. 



De massformiga bärgarterna utgöras af flere slag af 

 graniter och basiska eruptiv. Af de förra finnas repräsen- 

 tanter för alla de tre grupper, i livilka prof, Wiik (i Öfver- 

 sigt af Finlands geologiska förhållanden) anser att de iinska 

 graniterna böra indelas, nämligen gneisgraniter, porfj-rgra- 

 niter och gånggranit. De kristalliniskt skitfriga bärgar- 

 terna däremot intaga en mycket svår bestämbar ställning. 

 Under det en del synas vara värkliga laureutiska lager, 

 äldre än större delen af de eruptiva formationerna, visa andra 

 ett otvätydigt samband med de massformiga bärgarterna. 



I. De äldre g^raniterna. Gnelsg'ranitepna. 



Östra delen af det undersökta området mellan Pal- 

 jakka i norr, Mäkelä, Puolakka och Hartola i söder samt en 

 mindre terräng mellan Linnajärvi och Salajärvi vid gränsen 

 emot Heinola socken upptagas af massformiga bärgarter, hvil- 

 kas uppkomst sammanfaller med bildningstiden för andra i 

 de älsta laurentiska lagren uppträdande granit- och gneis- 

 granit-arter. För detta talar icke blott den petrografiska 

 likheten med dessa, utan äfven deras förekomstsätt. De äro 

 nämligen icke öfverallt fullständigt massformiga, utan förete 

 flerestädes en mer eller mindre utpräglad parallelstruktur. 

 Strykningsriktningen är nästan densamma inom hela oim'å- 

 det: N 40"-60o O, d, v, s, den för gneisskikten i södra Fin- 

 land gemensamma. Vidare hafva i ingen af de omgifvande 

 bärgarterna gångar af de i fi'åga varande anträffats. 



Dessa äldre massformiga bärgarter utgöras af ortoklas- 



