25 



oxidul äro lösliga, de med jernoxid och magnesia der- 

 demot svårlösliga, ett förhållande, som gifver dessa kren- 

 syrade salter ett framstående värde. 



Beträffande åter humussyraus och apokrensyrans sal- 

 ter har MuLDER erfarit, att dessa syrors salter med kalk, 

 magnesia och metalloxider erfordra kolsyrad ammoniak eller 

 kolsyrehaltigt vatten, för att upplösas. Öfveralt, hvarest 

 krensyra innehålles i åkerjorden, kunna kalk, magnesia, jern 

 och mangan upplösas äfven utan kolsyrad ammoniak och 

 kolsyrehaltigt vatten, endast genom rent vatten. Man finner 

 häraf lätt, att denna krensyrans egenskap är af ganska stor 

 vigt, emedan denna syra alltid finnes i åkerjorden, och att 

 således i följd deraf rent vatten kan utöfva de verkningar, 

 för hvilka man ansett närvaro af kolsyrehaltigt vatten ab- 

 solut nödvändig. Häraf följer, att kalk, magnesia, jern- 

 oxidul och mauganoxidul i form af krensyrade salter upp- 

 lösas och således kunna upptagas af växterne och att så- 

 ledes icke något annat lösningsmedel är af nöden i åkerjorden, 

 då denna alltid innehåller krensyra, om den skall kunna 

 anses god. Detta gäller äfven beträffande fosforsyrad 

 kalk och fosforsyrad ammoniak magnesia, hvilka bägge 

 med lätthet lösas i krensyra. 



Tager man nu i betraktande hvad som blifvit anfördt 

 om de krensyrade salsernes löslighet, så kan man lätt utreda 

 orsaken dertill, att under och efter ett regn, om nödig vär- 

 megrad icke saknas, växterna utveckla sig raskt, icke alle- 

 nast derföre, att de erhålla vatten, utan äfven derföre, att 

 liktidigt bildas en syra i jorden, hvilken bringar de växtnä- 

 rande ämnen jorden innehållen- i upplösning, så att de kunna 

 upptagas af växternes rötter. Klart är, att den större eller 

 mindre växtmassa, som af denna ökade vegetation är en 

 följd, står i förhållande till den qvantitet af dessa växtnä- 



