22 



4:o) I åkerjorden äro hwmissyrorna till en del före- 

 nade med baser. Deras stora henägenhet att förena sig med 

 ammoniak, och den kraft, med hvilken de vid sig binda 

 ammoniaken, är en egenskap, som gifver dessa ämnen en 

 högst vigtig betydelse för åkerjorden. 



Humussyrade salter. 



Då hvaije år, genom qvarlefvor af eu tidigare vege- 

 tation och gödningsämnen, vegetabiliska och animaliska äm- 

 nen tillföras åkerjorden, är det klart, att härigenom i vatten 

 olöslig humns bildas i jorden. Denna skiljes genom kolsy- 

 rade alkalier i olöslig Inmiin och huminsi/ra. hvilken ge- 

 nom de kolsyrade alkalierues inflytande omsattes sålunda, 

 att antingen dubbelt kolsyrade alkalier och kolsyradt alkali, 

 eller endast humussyradt alkali bildas. Detta salt är väl 

 lösligt i vatten, men härvid äger dock det förhållande rum. 

 att en ganska ringa qvantitet deraf löses i åkerjorden, eme- 

 dan detta salt till en del genom ytattraktiou ganska hård- 

 nackadt qvarhålles af de organiska ämnen, som innehållas i 

 åkerjorden. I eu jord, som är rik på humus, kan af sådan 

 orsak icke kolsyradt alkali äga ett fortfarande bestånd. Den 

 humussyrade ammoniak som finnes i åkerjorden, förlorar i 

 densamma under intet vilkor ammoniaken, utan förhåller 

 sig gent emot andra baser nästan såsom en syra, så att 

 densamma med dessa bildar dubbelsalter. Likaså kan icke 

 fri ammoniak äga bestånd i åkerjord, som innehåller i alka- 

 lier löslig humussyra, emedan denna syra fullkomligt bin- 

 der ammoniaken, och fortfarande upptager detta ämne från 

 luften. Tillföres ammoniak genom gödningsmedel, bindes 

 densamma genast af humussyran, om densamma förefinnes 

 till nödig qvantitet. vSåsom Berzelius meddelat upptager 



