20 



Denna likaledes bruna substans kallades af dess upptäc- 

 kare (Berzelius) källsatssyra eller apohrensyra (Muldek) 

 och kan afskiljas från ocki^a, åkerjord och vatten. Den 

 kan äfven framställas genom konst. Jemte apokrensyra fin- 

 nes äfven alltid^ till större eller mindre qvautitet, en hvit 

 gelatinös substans, som Bekzelius benämnde källsyra och 

 MuLDER krensyra. Denna livita syra färgas till brun, då 

 den är i beröring med syre. Den kan omväudt bildas af 

 apokrensyra och åter öfverföras till krensyra, beroende deraf, 

 om den utsattes för desoxiderande eller oxiderande inflytelser. 



Hvilka förändringar de bruna ämnena ännu undergå, 

 är icke noga bekant, så mycket känner man dock, att syre 

 upptages. Den bruna apokrensjTau blir genom väte in 

 statu nascendi fullkomligt färglös. På olika lokaler af åker- 

 jorden äger en tvåfaldig, alldeles motsatt verksamhet rum, 

 ueml. oxidation och reduktion. Oxidation äger rum, då 

 luften äger fritt tillträde till jorden, reduktion deremot, 

 då detta icke är fallet, såsom i lägre belägna delar af 

 åkerjorden, hvarest jorden är mindre lucker, eller på så- 

 dana ställen, som äro utsatta för en högre grad af fug- 

 tighet. Då den oxiderande verksamheten i åkerjorden är 

 den, hvilken befordrar växternes fullkomliga utveckling, är 

 det klart, att en rationell jordbrukare bör från sin åkerjord 

 aflägsna alla de förhållanden, som mer eller mindre inskränka 

 denna oxidation. 



Ulmin och Ulminsyra. 



Såsom resultat af sina undersökningar af mullkrop- 

 parne har Mulder erhållit, att de bruna och svarta humus- 

 ämnena skilja sig från hvarandra endast i det hänseendet, 

 att ulminämnena innehålla mera väte (H^) än humin 

 kropparne. Han antager, att huminbilduing alltid föregås 



