verkan framkallas, såsom omedelbar följd af denna jordlus- 

 ningens kapillära cirkulation, enligt samma lagar, som gälla 

 för vexelverkau mellan blodet i kapillarkärlen och de 

 dessa omgifvande vätskor i de animala väfnader, hvarest 

 ämneomsättning äger rum. Denna vexelverkan sker enligt 

 de endosmatiska lagarne, och samma förhållande äger äfven 

 rum vid den vexelverkan, som inträder mellan vätskor i 

 jordens kapillar-rum och växternas här belägna rötter; t}', 

 då rötterne utveckla sig med sina fina bihang, de såkallade rot- 

 håren, genom ökad cellbildning, kunna dessa späda organer 

 icke genomtränga fast och styf jord, utan framskjuta i så- 

 dan riktning, der intet motstånd för deras förlängning före- 

 kommer, d. ä. i kapillär-rummen. I dessa utvecklas desamma 

 sedermera i ganska mångfaldiga olika riktningar beroende 

 af kapillarrörens form och utsträckning. Klart är, att en 

 riklig utbildning af rötterne utgör ett vilkor för växtens 

 frodiga utveckling, då man besinnar, att rötterne äro de 

 organer, genom hvilka växterne upptaga närande ämnen från 

 jorden. Genom denna jordlösningens fortfarande kapillära 

 cirkulation i jorden förnyas oaf brutet den vätska, som i 

 kapillarrummeu omgifver växternes rötter, hvaraf följden 

 är, att de oaf brutet erhålla nytt närande material. Sedan 

 växternes rötter upptagit vissa ämnen, stiger lösningen vi- 

 dare till ytan och träder i vexelverkan med de ämnen, som 

 här förekomma bundna genom ytattraktion och kommer dess- 

 utom i beröring med den atmosferiska luftens syre. Följden 

 häraf är en kemisk omsättning af de ämnen, som förefinnas, 

 i öfverensstämmelse med lagarne för den kemiska frändska- 

 pen. Af hvad vi anfört, finner mau, att, då djuren, som 

 äro begåfvade med fri rörelse, äro hänvisade att söka sin 

 näring hvarest de kunna finna densamma, deremot regnet 

 och jordytans afdunstning från större eller mindre omfång 



