176 



hänger en äldre messings ljuskrona som upptill slutar med 

 en morsk kämpegestalt. På orgelläktaren står en stor och 

 prydlig, men mycket medfaren vapensköld, i tiden uppsatt 

 öfver en friherre Wrede af Elimä. På sidorna derom stå 

 tvänne stamträd ^ med små vapensköldar, utvisande hans 

 fäderne och möderne anor 2 (Pl. I, bild 1 & 2). Att sluta af de 

 två öfversta an-vapnen, d. ä. fadrens (Wrede) och modrens 

 (Taube) vapen, är hufvudbaneret antagligen uppsatt öfver 

 friherre Gustaf Johan Wrede af Elimä '^. 



^ Före branden 1702 sågos i LTpsala domkyrka tvänne dylika 

 stamträd öfver fältmarskalken Christer Horn (f 1692). Se afbildn. 

 i Peringskiölds Monumenta Ullerakerensia, sid. 103. 



* Af öfriga anvapen tillhöra, af fäderne: d ätten Nöding (?), 

 e Ungern-Sternberg, f Hastfehr, h Vietinghoff; af möderne: a Taube, 

 b Maidel, d och h Nöding (?), e Yxkull, f Anrep (?). — Fäd. a och 

 mod. g hafva bortfallit. De öfriga för förf. tillsvidare obekanta. 



' Överste; född 1643; son af kaptenlöjtnanten baron Casper 

 Wrede (f 1667) och friherrinnan Sophia Taube af Carlöö, Han var 

 gift med frih. Brita Creutz (dotter af den olycklige amiralen Lorentz 

 Creutz, som omkom 1676) i hennes 2:a gifte (Anrep, friherl. ätten Wrede 

 af Elimä n:o 44, tab. 2 & 3). Stadd på resa från sitt boställe vid Nyslott 

 till Wiborg dog han i näsblod på Ruokolaks prestgård den 4 decemb. 

 1695. (Wieselgren, De la Gardie'ska arkivet XIV, sid. 48). Inne- 

 hade Ruha gård i Orimattila socken, (Nylands och Tavastehus läns 

 jordebok för 1695 i Statsark.). Sannolikheten att ofvannämda vapen är 

 uppsatt öfver honom styrkes genom ett i kyrkans äldre inventarie- 

 längder intaget bref från hans dotter Elsa (gift med öfversten Adam 

 Johan Giertta till Billstad, f 1739) till kyrkoherden Gustaf Tönnerus, 

 dat. V 1740, deruti hon beder den sistnämde att, vid ett stundande 

 besök hos henne, medtaga kyrkoboken, på det hon må öfvertyga sig 

 att han verkligen i nämda bok infört hennes förordnande, att grafven, 

 hvaruti hennes faders och mans lik hvilade, aldrig skulle få försäljas 

 eller afstås jämte Ruha gård, i händelse denna egendom genom köp 

 öfverginge till främmande person. 



