I). 



'a \\'äiiiäiiiuiiieu l)eg'at' sig pu giljarefänl till I*ulijola he- 

 ter (let om liouom i Kalevalas 6:te rimo vv. 5 och 6: 

 Otti olkiseii oriliiu. 

 Heruevartiseu licvosrii. 

 \n[ hvars rygg han sedan färdades icke allenast längs Ka- 

 levalas moar, utan äfven öfver det öppna hafvet och de vida 

 fjärdarna. Och lika l)eskattäd beskrifves den häst ha varit, 

 som samme heros enligt Kalevalas första upplaga (l:sta ru- 

 non v v. 117 och 118) dagen efter sin födsel smidde sig. 



Dä olkinen och hernevartincn i detta sammanhang icke 

 kunna ha några af deras allmännare betydelser, har denna 

 beskrifniug på ^^'äinämöinens springare förorsakat öfversät- 

 tare och tolkare af Kalevala-sångerna ett icke så litet bry- 

 deri. En del af dem har, synbarligen vid tanken på färden 

 öfver böljorna, ansett, att dessa bestämningar antyda hästens 

 lätthet. Så återgifver Le Diic ifrågavarande beskrifniug i 

 sin på prosa gjorda öfversättning af Kalevalas första upplaga 

 (öfversättningen af andra upplagan har jag icke varit i till- 

 fälle att se) med: „un coursier léger comme la paille, un 

 coiu'sier svelte comme la tige du pois de senteiir" (!), och 

 Schiefner öfversätter : 



Nahm sti-hi Ross, clas strolihahnleichte, 



DifS seiu erbsenstengelgleiclies. 



Så väl Le Duc som Schiefner stöda sig härvid tydligen im 

 Castrén, som i företalet till sin Kalevala-öfversättuing (pag. 



