160 



VI) gifver uttryck åt en sådau iippfattuiug, ehuru liaus egeu 

 öfversättning: 



Smidde sig i'n lialmlik fåle, 

 Häst som liknar ärtans stäugvl. 



autyder deu åsigt, att beskrifuingeu liäuför sig till hästens 

 yttre skepnad. — Andra åter, bland dem CoUan, som åter- 

 gifver dessa verser med: 



Tar en fåle, gul som lialmen, 



Tar sin ridlnngst, ärtskaftfärgad, 

 och efter lionom Paul, öf versättande : 



Nabm seiu erbseufarbenes Fiillen. 



Seinen Reuner, so gelb wie Stroh, 

 ha antagit att ifrågavarande attribut utmärka färgen på 

 springaren *), dervid man då vid Itenievartinen sannolikt 

 hade att tänka sig ett redan öfvermoget ärtris, ocii sålunda 

 båda dessa bestämningar såsom fullkomliga synonymer. — 

 I ungaren Barnas öfversättning: 



Vevé szalmäs paripäjåt, 



Babos-labu derék lovat 



återgifvas ifrågavarande ord med ^.mlmås {= ,,mit Stroh 

 pestreut") och hahos-låhft, hvilket senare här närmast torde 

 motsvara: den med apelkastade ben försedda. — Och slutli- 

 gen ha dessa ord någon gång förklarats, i öfverensstäm- 

 melse med Castréns nyss anförda öfversättning, utgöra eu 

 bild för hästens gestalt, dess smärta former. 



*) Det bar uppgifvits, att Lönnrot varit af denua åsigt, ocb att 

 han dertill föranledts af en tolkning, som någon runosåugare gifvit dessa 

 verser. Också har Lönnrot i sitt Finskt-svenska lexikon under ordet 

 hernevartinen upptagit betydelsen ..ärtrisfärgad" ocb omedelbart derpä 

 anfört: A. hevonen. Bland betydelser för olkinen har detta lexikon äfveu 

 den af „halmfärgad", men uppgifver intet talesätt, der ordet kunde ha 

 denna bemärkelse. Om man afser från ifrågavarande vers i Kalevala, 

 torde det väl äfveu vara omöjligt att i språket finna ett uttryck, som 

 kunde gifva uågou anledning till en sådan uppfattning. 



