163 



Kiisiu kääutyi laiiiplicspn. 

 Kouiin ku(tliu"nn koliahti. 

 Sclästil .<ii7iisen hirven, 

 Hernevartisen hevosen. 



Versen ,,se]äst;i sinisen hirven" — elniru förekommande sA- 

 vjil i fCtrsta upplagan af Kalevala som i flere varianfer — 

 liar uppenbart ingen gemenskap med skildringen af ^^'äinä- 

 mJuiiens häst. utan har den inkonnnit frän någon. f<)i' denna 

 skildring ursprungligen fremmande säng. Om man pa denna 

 grund frånser tVan densannna. ([varstar sålunda den senare 

 versen med lionierarthwn såsom den ursprungliga. Här- 

 emot kunde väl invändas, att Lömirot fiJr den torkortade 

 upplagan af Kalevala begagnat en icke ensamstående va- 

 riant, som har: 



Otti olkismi ovihin. 



Biirenkarvaisen lifvosfii. 



Men denna sammanställning, som i sin orimlighet trotsar 

 hvarje försök till en förnuftig förklaring, visai* att hiiren- 

 Irirvainen för sin dervaro har att tacka missuppfattning och 

 f()rvrängning af nägon sämre sångare. Det ord. som för- 

 vrängts, är tydligen hernevartinen. Att en sådan förvräng- 

 ning jemförelsevis lätt kunnat gå för sig, förklaras deraf. 

 att liiircnliarvainen förekommer i annat sammanhang i va- 

 rianter, som äro mjxket nära beslägtade med dem, hvilka 

 legat till grund för l:sta runan i första upplagan af Kale- 

 vala. Så heter det i en sång, som af mig upptecknats i 

 den rysk-karelska byn Jyväälahti, belägen nordost om Wuok- 

 kiniemi: 



Tako rautaseu oroseii, 



Hiirenkarvasfu heposini. 

 Denna sammanställning, deri liiirenkarvainen har en natur- 

 lig förklaring i det föregående raufanen, har antagligen 

 förskaffat ordet ett, om ock sentida, inträde i runospråket. 



