220 



Öfver södra utgången hänger friherrl. ätten Sparres 

 vapen med följande anvapen på hjelmtäcket: 



Fäderne: Möderne: 



Sparre Fleming 



Trolle Hand 



Brahe Horn af Kånkas 



Stenbock Stålarm 



Baner Bååt 



slogs till boställe för kommendanten i Lovisa. Man ser således att 

 ofvannämde Herman Melliu är den ende manlige ättling afMellinska 

 slägten som innehaft Tessjö gård. Utan tvifvel var han alltså far 

 till den ifrågavarande döde. Hvad åter modren vidkommer, kan 

 hon ej vara någon annan än den förutnämda Elisabeth Dorothea 

 Willigman, ty de enligt Norrk. besl. vilk. donerade godsen fingo ej 

 gä i sido- eller bakarf, hvarför ej heller ifrågavarande yngling kun- 

 nat skrifva sig som arfvinge till Tessjö, såvida han ej varit son till 

 denna Elisabeth Willigman. — Huruvida Herman Mellin före sitt 

 äktenskap med henne varit gift, är osäkert. Anrep (friherrl. ätten 

 Mellin N:o 92, tab. 7) uppgifver att Mellins första fru hetat Dorothea 

 von Kahlden, hvilken Lagus, sid. 87, åter säger varit gift med of- 

 vannämde Hans Willigman. Hvilkendera har rätt är ännu ovisst. 

 Men att Anreps uppgift om Mellins andra gifte med Christina Ram- 

 say är falsk lider intet tvifvel, ty hon uppgifves 1692 hafva lefvat 

 enka efter Claes Michelsson Fogelhufvud (f 1681), med hvilken hon, 

 förut ogift, 1661 ingick gifte. Nu kallas emellertid Mellin redan 

 1671 „salig öfverstlöjtnanten Hans Willigmans måg" (1671 års landt- 

 bol^ i statsarkivet), och då Elisabeth Willigman öfverlefde Mellin 

 och dog först 1724, är det klart att ingen tid återstår för Mellins 

 äktenskap med Christina Ramsay. 



Vapnet skiljer sig så till vida från det på sv. riddarhuset, att det 

 i Uått fält visar en sparre sammansatt af på hvarandra i enkel rad 

 lagda guldqvadrater åtskilda genom svarta streck; på hjelmen tre 

 strutstjedrar. Att vapnet är adligt förklaras deraf att tadren först 

 efter sonens död upphöjdes i friherrligt stånd. 



