studier rörande Södra Finlands lerlager. 



Under senaste sommars geologiska undersökningar i 

 trakterna mellan Tavastelius och Lalitis hade jag- särdeles 

 g-ynsamma tillfällen till ett framgångsrikt studium af de 

 (I vartära bildningarne, isynnerhet lerorna. Ju längre jag 

 fortskred uti hithörande specialundersökningar först på fäl- 

 tet och sedermera uti litteraturen, dess flere nya idéer och 

 synpunkter erbjödo sig, dess mera visade det sig, att hittills 

 gällande uppfattningar och åsigter icke voro riktiga, samt 

 af hur stor vigt en klarare och rationellare uppfattning 

 vore i s. för de geologiska undersökningarne. 



Den första anledningen till ifrågavarande undersöknin- 

 gar gafs af de egendomliga leror, som förekomma uti Hat- 

 tula och Wånå, jemförelsevis lågt belägna socknar. Upp- 

 märksamheten fästes pä dem isynnerhet genom de vackra 

 och betydliga lertag, som tegelindustrin förauledt längs stran- 

 den af det i NNV-lig rigtning förbi Tavastehus strykande 

 vattendraget. Till det yttre visade de alla en förvillande 

 likhet med hvad man hittills kallat glaciallera, samma hvarf- 

 vighet, samma hårdhet, samma färg o. s. v. Vid noggran- 

 nare skärskådande fann jag emellertid, att de ofta innehöllo 

 betydliga qvantiteter organiska ämnen, förmultnade rester 

 af växter — ja, efter långvarigt sökande lyckades det mig 

 slutligen att finna lemningar af blad, som åtminstone hade 

 qvar hufvudnerverna och med säkerhet kunde bestämmas 



