294 



öfveralt inom kartbladet, såsnart höjden öfverskred 89 me- 

 ter. Mina undersökningar fortskredo nu steg för steg längs 

 det vattendrag, som rinner förbi Tavastehus, Leppäkoski, 

 Eyttylä oph Ois stationer, och har sitt hufvudsakligaste ur- 

 sprung uti Pääjärvis stora och djupa vatten i Lampis socken. 

 Uti Janakkala, som gränsar närmast till Wånå socken, före- 

 kommer ett vidsträckt vattensystem, som ännu i denna dag 

 i s. vid vårflödena, men äfven efter starka regn, upptager 

 lager af svämleror inom sina stränder. Också befunnos 

 traktens leror snart vara identiska med de inom Hattula 

 och Wånå förekommande, således till stor del svämleror. 

 Längs vattendragen och analoga lågt belägna ställen voro 

 de alltid hvarfviga, ända upp till 0,3 meter från dagen och 

 inueslöto der växtlemningar, ehuru ej så tydliga som i Hat- 

 tula. På högre nivåer, livilka en längre tid varit utsatta 

 för atmosferilierna, gick livarf vigheten ej fullt så högt. 

 Emellertid hittades äfven der, vid en gräfning ett aftryck. 

 som hade den största likhet med ett blad af björk. — Vid 

 Leppäkoski och Ryttj^lä funuos nu utmärkta tillfällen att 

 studera hithörande förhållande uti der varan de väldiga ler- 

 tag, som alla voro belägna i närheten af Puujokis vatten. 

 Dessa voro neddrifna ett godt stycke i den blåa leran, som 

 oaktadt den länge och väl varit blottad, dock fortfarande 

 bibehöll sin färg och öfriga karaktär och skarpt skilj de sig 

 från de öfverliggande lerorna. Öfvergången var så skarp, 

 att endast en par från 2—8 centimeter mägtiga lager hvarf- 

 vig lera förekommo i blåleraus öfversta del. Framför sig 

 säg man här lodräta väggar af 1,8 — 6,i meters höjd uppta- 

 gande hela serien leror från blåleran, som genom djupborr- 

 ningarne visade sig hafva en mägtighet af 1.» — 4,8 meter, 

 ända till de yngsta svämlerorna uppe i dagen. Hade nu 

 den redan omnämnda i Wånå och annorstädes uppträdande 



