297 



utvecklat en starkare livarfvighet än hos det vestra ler- 

 tagets leror, som afsatt sig längre från de forntida strän- 

 derna. vSamma furhållande har sedan mångfaldiga gånger 

 iakttagits, att i närheten af branta berg och på deras slutt- 

 ningar hvarfviglieten är mer utpreglad och dertor äfven går 

 högre upp i dagen än annorstädes. Detta har emellertid 

 hittills oriktigt ofta tolkats, såsom om den äldre hvarfviga 

 eller glaciala leran der skulle sticka fram under den fi'»r- 

 modade yngre oskiktade aflagringen, åkerleran. 



De ostligaste af alla de lertag, som erbjudit så ut- 

 märkta tillfällen för studiet af våra leror, förekomma vid 

 Järvelä station. Den här torekommaude leran synes emel- 

 lertid vara af helt annat slag än de hittills iakttagna le- 

 rorna. Den är fastare, sönderfaller mindre lätt i vertikala 

 sprickor, har betydligt tjockare och vida mer oregelbundna 

 hvarf, som dessutom ej visa samma skarpa skilnad mellan 

 sand- och lerskikten. Den företer slutligen ett mycket rent 

 och snygt utseende, något som härrör af den fullständiga 

 frånvaron af organiska lemningar. Oaktadt ifrigt sökande 

 kunde jag der ej hitta några sådana; endast några högst 

 egendomliga aftryck på skiktytorna fäste min uppmärksam- 

 het. Så när som på den blåa färgen syntes leran tämme- 

 ligen väl öfverensstämma med den hittills iakttagna blå- 

 leran i s. då den senare är torr. Huru som helst så tyder 

 dock lerans hela karaktär på, att vi här hafva framför oss 

 en äkta glacial bildning. Hvarfvigheten gick upp till 0,0 

 meter från dagen, något som ej var underligt med hänsyn 

 till lerans ytterst tina och för vatten ogenomträngliga natur. 



Lerorna i kartbladets östra del visa samma förhållande 

 som hittills, med undantag endast, att svämlerorna, så van- 

 liga i den vestra delen, här saknas. I stället hafva vi häi' 

 hvarfviga leror, som i allmänhet upptills förvandlats till 



