298 



0,6 — 0,9 m. mägtig dag- eller bitlera, om man så får kalla 

 dessa omvaudlingsprodukter. Här och där förekomma emel- 

 lertid smärre arealer, der livarfvigheten är mer utpreglad 

 och derför äfv^en går mer i dagen. På en par ställen torde 

 kanske äfven verklig glaciallera gå i dagen. Midten af 

 bladet består af ett högland, m3'cket bergigt och med i all- 

 mänhet trånga och slingrande dalar. Dessa innehålla ofta 

 ett tredje slag, en ännu icke omnämd lerart, en svämlera. 

 hvilken dock icke är hvarfvig, som de föregående sväm- 

 lerorua. Den bildas ännu i denna dag då bäckarue om vå- 

 rarne öfversvämma ängarne i de trånga dalarne. H varje 

 vår aflagrar sig ett tjockt slamlager, och gräset blir små- 

 ningom begrafvet i stående ställning. Sålunda återfinnes 

 det der ännu på bottnet af metersdjupa gropar, ofta ännu 

 bibehållande en viss friskhet och eu blekgrön färg. — 

 Större lerfält äro deremot sällsynta, och der de förekomma 

 utgöras de af samma slags hvarfviga leror, hvilkas hvarfvig- 

 het i allmänhet till 0,6 — 0,9 m. från dagen blifvit förstörd, 

 om man undantager enstaka arealer vid bergens slutt- 

 ningar. 



Vid gräfning uti ett af dessa fält, beläget på c. 120 

 meters höjd öfver hafvet, hittades pä bottnet af en c. 1,2 

 m. djup grop en mängd växtlemningar. Dessa bestodo af 

 långsträckta blad eller strån, ännu tänuneligen friska och 

 sega, samt äfvenledes de af en blek gulgrön färg. 



Hela det hittils beskrifua området ligger norrom södra 

 Finlands väldiga vattendelare Salpausselkä, och det vore 

 möjligen att förvänta, det förliållandena söder om den- 

 samma vore annorlunda. Detta syntes emellertid icke vara 

 fallet, utan tycktes de mig tvärtom nära nog i allo iden- 

 tiska med de hittills beskrifua. Sammanfatta vi nu förhål- 

 landena inom området så komma vi till följande konklusioner: 



